ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/3426/24 (904/5346/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Джепи Ю.А., Соп'яненко О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників: 
від скаржника (відповідача-1): Юрашко О.П. (в залі суду);
скаржник (арбітражний керуючий): Саутенко С.О. (в режимі відеоконференції); 
від відповідача-2: Гурський В.С. (в залі суду);
від третьої особи: не з'явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 (ухваленого суддею Мартинюком С.В. у м. Дніпрі, повне рішення складене 17.12.2025) у справі №904/3426/24 (904/5346/25) 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" (м. Дніпро)
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" (м. Дніпро)
до відповідача-2: ОСОБА_1 (м. Київ)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головний сервісний центр МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (м. Дніпро)
про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння

у межах справи № 904/3426/24

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" (м. Дніпро)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (м.Харків),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/3426/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна".
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 у справі №904/3426/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Саутенка С.О. 
Арбітражним керуючим Саутенком С.О. на стадії розпорядження майном було виявлено, що за ТОВ "Ем Груп Україна" обліковувалися транспортні засоби, які в подальшому у 2022-2023 роках були перереєстровані на інших власників.
Враховуючи вказане, арбітражний керуючий в межах справи про банкрутство звернувся із позовом, в якому просив суд визнати недійсним Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022; визнати за ТОВ "Ем Груп Україна" право власності на транспортний засіб, витребувати у відповідача-2 автомобіль та зобов`язати Головний сервісний центр МВС зареєструвати Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 за ТОВ "Ем Груп Україна", посилаючись на таке:
- у арбітражного керуючого Саутенка С.О. виникла необхідність в отриманні інформації та документації щодо перереєстрованих (проданих) транспортних засобів та направлено запит до РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. № 01-34/1250 від 15.10.2024, на який отримано відповідь від РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. № 31/29/14-11353-2024 від 01.11.2024, до якої додані документи щодо перереєстрованого транспортного засобу, зокрема, Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску;
- ліквідатор ТОВ "Ем Груп Україна" зазначає, що Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Майн Трейд" № 01/22 від 27.10.2022, було вирішено збільшити розмір статутного капіталу ТОВ "Майн Трейд", зокрема, за рахунок додаткового майнового вкладу учасника – ТОВ "Ем Груп Україна", який в тому числі складається з транспортного засобу - автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, вартістю 120 000 грн 00 коп.;
- на підставі Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835, ТОВ "Ем Груп Україна" здійснило передачу, а ТОВ "Майн Трейд" прийняло додатковий негрошовий майновий вклад до статутного капіталу ТОВ "Майн Трейд" у вигляді транспортного засобу: автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, тип загальний легковий-загальний універсал-В державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, вартістю 120 000 грн 00 коп.;
- згідно з листом РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. №31/29/14-11353-2024 від 01.11.2024, транспортний засіб Toyota модель Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 було перереєстровано на ТОВ "Майн Трейд" 28.10.2022;
- арбітражний керуючий зазначає, що така ціна не відповідає ринковій ціні транспортного засобу, правочин щодо передачі транспортного засобу не мав на меті настання реальних наслідків, що є підставою для визнання Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 недійсним;
- відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. № 31/29/14-8959-2025 від 30.04.2025, вищезазначений автомобіль на підставі договору купівлі-продажу № 1242/2023/4051542 від 14.09.2023, укладеному в ТСЦ МВС № 1242, перереєстровано на ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 у справі №904/3426/24 (904/5346/25):
- позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна",7 в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саутенко Сергія Олеговича, до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" та відповідача-2 ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково;
- визнано недійсним правочин - Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд";
- стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.;
- у решті позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано наступним: 
- Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835 має ознаки правочину, оскільки відображає волю сторін на зміну власника транспортного засобу від одного суб`єкта до іншого, а також є підставою для відповідної державної реєстрації, тому, як правочин, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на майно; такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків;
- оскарження правочину, оформленого Актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) у цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 07.02.2024 у cправі № 914/1833/22); отже Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 може бути визнаний недійсним;
- відповідно до Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, від ТОВ "Ем Груп Україна" до ТОВ "Майн Трейд" було передано транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, за ціною 120 000 грн 00 коп., однак згідно з експертним висновком серії № ОЦ-3366/1 від 12.09.2025, виданим Запорізькою торгово-промисловою палатою, середньоринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на дату відчуження (28.10.2022) складає 2 764 769 грн 00 коп., отже ціна відчуження транспортного засобу за оскаржуваним договором є значно нижчою за ринкову вартість, не відповідає ринковій вартості;
- крім того, оскаржуваний правочин укладений за два роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, що дозволяє кваліфікувати оскаржуваний договір як такий, що вчинений на шкоду кредиторам;
- таким чином, Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд", містить ознаки фраудаторності та підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо спірного майна; суд вважав, що відповідач та боржник діяли спільно, очевидно недобросовісно, умисно укладали спірний договір за заниженою ціною; вказані дії хоча формально не порушували існуючих норм права, проте були спрямовані на завдання шкоди третім особам - реальним кредиторам ТОВ "Ем Груп Україна", що у розумінні норм Цивільного кодексу України є зловживанням правом;
- набувач майна (в даному випадку відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд"), який безпосередньо пов`язаний з боржником не міг не знати про фраудаторний характер правочину (вартість автомобіля 2020 року випуску на момент придбання у січні 2022 році становила 120 000 грн 00 коп.), є недобросовісним набувачем;
- одночасно, у разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо;
- ліквідатором боржника не було доведено недобросовісність відповідача-2 як набувача транспортного засобу, зокрема, не встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника; про недобросовісну поведінку боржника та відповідача-1 при укладенні акту приймання-передачі транспортного засобу, що має ознаки фраудаторності;
- майно, яке було відчужене за фраудаторним правочином за відсутності дефекту волі, не може бути витребувано саме у добросовісного набувача згідно з приписами статті 388 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, відсутні підстави для витребування майна у відповідача-2 як добросовісного набувача, визнання права власності за позивачем та проведення реєстрації транспортного засобу як похідної вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням, арбітражний керуючий, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" Саутенко Сергій Олегович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 48317 від 06.01.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 по справі № 904/3426/24 (904/5346/25) у частині:
- відмови у задоволенні позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 транспортного засобу марки Toyota модель Land Cruiser 200, тип загальний легковий-загальний універсал-В, номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску;
- зобов`язання Головного сервісного центру МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях зареєструвати вказаний вище транспортний засіб за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;
- прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга арбітражного керуючого обґрунтована наступним:
- задовольняючи позов частково, суд першої інстанції визнав недійним правочин - акт приймання-передачі транспортного засобу, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" на підставі його фраудаторності. Тим самим судом підтверджена незаконність вибуття з володіння боржника належного йому транспортного засобу. В той же час, суд відмовив у задоволенні вимог про витребування майна з володіння кінцевого власника, що, на переконання скаржника, позбавляє його можливості ефективно захистити порушені права та інтереси кредиторів у справі про банкрутство; у цій справі позивач не може забезпечити поновлення свого порушеного права на володіння незаконно відчуженим майном, адже у даному випадку не відбувається реституція відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України у зв`язку з фактичним вибуттям майна з володіння ТОВ "Майн Трейд". Наслідком відмови суду у витребуванні майна у відповідача-2 шляхом віндикації буде незабезпечення ефективного захисту прав боржника та його кредиторів, порушених незаконним відчуженням такого майна;
- відповідно до усталеної судової практики, якщо набувач, що набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом; якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача;
- на переконання скаржника, належним та ефективним способом захисту прав та інтересів кредиторів у справі про банкрутство є повернення майна його власнику, - Товариству з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна", шляхом витребування його від останнього набувача, - ОСОБА_1 , який набув право власності на транспортний засіб без належної правової підстави, оскільки ТОВ "Ем Груп Україна" відчужило майно на підставі недійсного правочину;
- боржник, що перебуває у процедурі банкрутства, у результаті втрати майна на підставі недійсного правочину, також буде зобов`язаний нести тягар, пов`язаний з необхідністю шукати способи компенсації своїх втрат, адже такі втрати безпосередньо впливають на можливість погашення вимог кредиторів у справі про банкрутство; при цьому судом першої інстанції не взято до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/1998/18, відповідно до якого набувач внаслідок вилучення майна з його незаконного володіння не понесе надмірний тягар, оскільки він не позбавлений права отримати кошти, сплачені ним за це майно від продавця у порядку двосторонньої реституції;
- втручання у право відповідача-2 на володіння майном у цьому випадку переслідує легітимну мету цей захід є пропорційним легітимній меті втручання у право та не призводить до понесення останнім індивідуального і надмірного тягаря, тому належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача і його кредиторів є витребування транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 від ОСОБА_1 ;
- неможливість підприємства-боржника отримати назад незаконно відчужене майно ставить не тільки самого боржника, а й його кредиторів (серед який є і держава), у несправедливе становище у порівнянні з фактичним володільцем майна;
- питання про наявність або відсутність волі боржника на відчуження майна не слід розглядати формально; фраудаторність правочину, на підставі якого транспортний засіб вибув з власності боржника, свідчить про те, що боржник вчинив такий правочин не з господарською метою, а з метою унеможливлення звернення на нього стягнення для погашення вимог кредиторів; воля боржника була направлена проти інтересів його кредиторів, а не безпосередньо на відчуження майна;
- з метою повного поновлення порушеного права, окрім безпосереднього витребування транспортного засобу, необхідним є також його реєстрація за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" в сервісному центрі МВС з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що забезпечить реальну можливість володіти та розпоряджатися цим майном (в тому числі продати його на торгах в межах процедури ліквідації).

Не погодившись з вказаним вище рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" також звернулось до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 48327 від 06.01.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 по справі № 904/3426/24 (904/5346/25) у частині:
- визнання недійсним правочину - Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд".
Апеляційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" обґрунтована наступним: 
- судове рішення не містить оцінки наданих відповідачем доказів та письмових пояснень, а також підстав, з яких такі докази та пояснення були відхилені судом при розгляді справи та ухваленні судового рішення;
- судовим рішенням не встановлено обставин, які б підтверджували факт того, що були порушені права боржника або кредиторів внаслідок укладення Акту приймання-передачі транспортного засобу;
- провадження у справі про визнання ТОВ "Ем Груп Україна" банкрутом відкрито 02.09.2024 (більше, ніж через рік після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу), а отже обов?язковою умовою для визнання укладеного договору фраудаторним є встановлення причинно-наслідкового зв?язку між укладенням оспорюваного договору та неможливістю погасити вимоги кредиторів станом на дату укладення договору;
- судом не з?ясовано та не досліджено всі вище перераховані фактори, а також не зазначено які саме грошові зобов?язання мало ТОВ "Ем Груп Україна" станом на 12.07.2023, а в разі наявності таких зобов?язань - чи були вони прострочені станом на 12.07.2023;
- судом не взято до уваги те, що відчуження майна було вчинено в період існування заборгованості лише перед державою, в особі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується матеріалами справи № 904/3426/24 про банкрутство ТОВ "Ем Груп Україна", отже, станом на 27.10.2022 єдиним кредитором перед яким існувала заборгованість ТОВ "Ем Груп Україна" станом на дату оформлення Акту приймання-передачі було ГУ ДПС у Дніпропетровській області;
- судом не досліджені обставини, встановлені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2025 по справі № 904/3426/24, про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до банкрута у справі про банкрутство, якою визнано грошові вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ "Ем Груп Україна" на суму: а) 1 черга - 4 844 грн 80 коп. (витрати по сплаті судового збору); б) 2 черга - 9 932 грн 19 коп. (зобов?язання зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне страхування); в) 3 черга - 1 399 911 грн 11 коп. (вимоги щодо сплати податків і зборів обов?язкових платежів); г) 6 черга - 329 660 грн 80 коп. (штрафна санкція). Отже, загальний розмір грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" становить 1 739 504 грн 10 коп. та оплата судового збору на суму 4 844 грн 80 коп. З ухвали вбачається, що станом на 27.10.2025 (дату оскаржуваного Акту приймання-передачі) реальна заборгованість ТОВ "Ем Груп Україна" перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області складалась з заборгованості зі сплати податку на додану вартість, яка на вказану дату становила 679 741 грн 11 коп., а саме: - 515 850 грн 11 коп. (залишок суми), що нараховано платником самостійно грошове зобов?язання згідно з податковим розрахунком з податку на додану вартість № 9163847686 від 22.08.2022 терміном сплати 23.08.2022; - 163 891 грн 00 коп., що нараховано платником самостійно грошове зобов?язання згідно з податковим розрахунком з податку на додану вартість № 9216368545 від 20.10.2022 терміном сплати 31.10.2022.;
- судом не досліджено чи буде (стане) достатньо майна ТОВ "Ем Груп Україна", після оформлення 27.10.2022 Акта приймання-передачі транспортного засобу, для задоволення вимог кредиторів, а саме для 679 741 грн 11 коп. (як це передбачено частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства);
- судом не враховано доказ та не надано належної оцінки листу РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 27.09.2024 за № 0134/1178, що долучений арбітражним керуючим до позовної заяви, відповідно до якого вбачається, що після оформлення Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 у власності ТОВ "Ем Груп Україна" продовжили перебувати наступні транспортні засоби: автомобіль BMW X5, 2020 року випуску; автомобіль Toyota Corolla, 2008 року випуску; автомобіль Daewoo Nexia, 2007 року випуску; КАМАЗ 5410; ОДАЗ 9370; КЗАП 9370;
- станом на 22.10.2022 у власності ТОВ "Ем Груп Україна" перебувало майно вартістю щонайменше 3 043 425 грн 00 коп., що у 4,5 рази більше за суму заборгованості ТОВ "Ем Груп Україна" перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області (679 741 грн 11 коп.), проте судом даний факт було проігноровано;
- судом не надано належної оцінки тому, що станом на 27.10.2022 ТОВ "Ем Груп Україна" мало нерухоме майно: нежитлове приміщення № І поз. 11-15, 20-22, 24, загальною площею 94,7 кв.м., ґанок літ. а на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Галицького Данила, будинок 7 (згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав № 42856239 від 04.06.2025);
- судом не були досліджені виписки з банківських рахунків ТОВ "Ем Груп Україна" щодо залишків коштів на рахунку станом на 27.10.2022 та чи мало ТОВ "Ем Груп Україна" достатньо власних грошових коштів на рахунках для погашення заборгованості перед кредиторами (в разі наявності такої заборгованості);
- отже, зважаючи на наявність рухомого та нерухомого майна, власних коштів на банківських рахунках - фактів настання для ТОВ "Ем Груп Україна" будь-яких негативних економічних наслідків в результаті вчинення спірного правочину, які б призвели до неплатоспроможності, - не вбачається, проте судом даний факт не прийнято до уваги;
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" вважає, що судом було помилково визначено ознаки фраудаторності оспорюваного договору, оскільки: 1) не доведено умислу сторін на ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами; 2) відсутні докази неплатоспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" внаслідок укладення цього правочину; 3) Акт укладено відповідно до законодавства без порушення принципів цивільного права. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 04.03.2026.
Ухвалою суду від 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" та об`єднано до спільного розгляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" та арбітражного керуючого Саутенка С.О.

Від відповідача-2 ( ОСОБА_1 ) до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 1886/26 від 17.02.2026), в якому він просить апеляційну скаргу арбітражного керуючого, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" - Саутенко Сергія Олеговича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 по справі № 904/3426/24 (904/5346/25) залишити без змін, посилаючись на таке:
- суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 підлягає визнанню недійсним;
- суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідач-2 є добросовісним набувачем майна, придбаного за оплатним договором, а тому не може бути позбавлений права власності;
- з огляду на викладене, вбачається, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ліквідатором боржника не було доведено недобросовісність відповідача-2, як набувача автомобіля, зокрема, не встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника; про недобросовісну поведінку боржника та відповідача-1 при укладенні Акту приймання-передачі транспортного засобу, що має ознаки фраудаторності;
- отже, автомобіль, який було відчужено за фраудаторним правочином за відсутності дефекту волі, не може бути витребувано саме у добросовісного набувача відповідача-2, згідно з приписами статті 388 Цивільного кодексу України, а тому - відсутні і підстави для визнання права власності на автомобіль за позивачем;
- вирішення питання щодо апеляційної скарги ТОВ "Майн Тред" відповідач-2 залишає на розсуд суду апеляційної інстанції.

Від арбітражного керуючого, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" Саутенка Сергія Олеговича за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" (вх. № суду 2249/26 від 23.02.2026), в якому він зазначив таке:
- на момент передачі транспортного засобу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд", а саме 27.10.2022, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" існувала непогашена заборгованість перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ "Новаагро" та ДП "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" на загальну суму 10 010 913 грн 99 коп., отже, відчуження боржником належного йому транспортного засобу за ціною, набагато меншою за ринкову, без належних на те причин, порушує права та інтереси кредиторів такого боржника, адже унеможливлює задоволення грошових вимог в повному обсязі;
- скаржником не спростовано, що відчужуваний за оспорюваним правочином транспортний засіб був належної якості, і передача його у статутний капітал за зниженою ціною відбулась саме з метою виведення майна з-під власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" задля унеможливлення стягнення; у той же час Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" не оспорюється, що транспортний засіб було передано до статутного капіталу за значно заниженою ціною;
- наявність у боржника іншого майна не виправдовує укладання фраудаторного правочину (угоди, спрямованої на ухилення від зобов`язань), оскільки ключовим є факт заподіяння шкоди кредитору, а не повна майнова безвихідь;
- згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, правочин є фраудаторним, якщо він вчиняється недобросовісно, спрямований на зменшення обсягу майна боржника, щоб унеможливити виконання зобов`язань, що порушує принципи добросовісності; фраудаторність повинна визначатися судом окремо по кожному правочину, незалежно від наявності іншого майна боржника, адже сам факт фраудаторності порушує права та інтереси кредиторів, оскільки ускладнює, або робить неможливим погашення їх грошових вимог;
- отже, суд першої інстанції правомірно, відповідно до визначених Кодексом України з процедур банкрутства вимог і підстав, визначив наявність підстав для визнання недійсним Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, адже матеріалами справи не підтверджується спроможність боржника самостійно виконати зобов`язання перед всіма вищезазначеними кредиторами, вимоги яких були визнані судом.

Від арбітражного керуючого, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна", Саутенка С.О. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № суду від 2477/25 від 27.02.2026) про розгляд справи за його відсутності.
Від третьої особи через систему "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № суду від 2637/25 від 03.03.2026) про розгляд справи за відсутності її представника.
У судове засідання 04.03.2026 з`явилися представники відповідачів-1,2; представники позивача, арбітражний керуючий, третьої особи у вказане засідання не з`явилися. При цьому судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Також судом враховано наявність клопотань арбітражного керуючого та третьої особи про розгляд апеляційної скарги без участі їх представників. Вказані клопотання були задоволені судом.
У судовому засіданні 04.03.2026 представниками відповідачів-1,2 були висловлені власні правові позиції щодо поданих апеляційних скарг.
Суддею-доповідачем у судовому засіданні 04.03.2026 було оголошено зміст апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, поданих арбітражним керуючим. 
Перед стадією "Дослідження доказів" суд вважав за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні до 01.04.2026. 
У судове засідання 01.04.2026 з`явилися арбітражний керуючий (скаржник), представники відповідача-1 (скаржника) та відповідача-2; представник третьої особи у вказане засідання не з`явився. 
Також судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 04.03.2026 до Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 04.03.2026 доставлена до Електронних кабінетів учасників справи, які мають такий кабінет - 05.03.2026 після 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 06.03.2026). 
Учасникам, які не мають Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, ухвала суду від 04.03.2026 була надіслана засобами поштового зв`язку.
Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 04.03.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні. 
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 01.04.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
За змістом преамбули Кодексу України з процедур банкрутства одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.
Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним нормативним актом, у якому поєднуються норми матеріального та процесуального права, що регулюють неплатоспроможність, а за відсутності відповідного регулювання за цим Кодексом застосовуються загальні приписи Господарського процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України та інших нормативних актів (частина 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).
Особливістю провадження у справі про банкрутство є велика кількість учасників провадження, на відміну від позовного провадження, яке учасниками справи визнає сторін і третіх осіб (частина 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України). Так, абзацами 22, 24 частини 1 статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства до учасників у справі про банкрутство віднесено сторін (конкурсних кредиторів (представника комітету кредиторів), забезпечених кредиторів, боржника (банкрута)), а також: арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представника органу місцевого самоврядування, представника працівників боржника, уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інших учасників справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Відтак у справі про банкрутство в ході провадження можуть заявлятися (чи вибувати) нові учасники справи.
Також, частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено юрисдикційність господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник; спорів з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спорів про визнання недійсними результатів аукціону; спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спорів про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спорів про стягнення заробітної плати; спорів про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спорів щодо інших вимог до боржника.
Отже, законодавством про банкрутство розширено межі щодо можливості залучення до провадження у справі різних осіб (учасників провадження) задля досягнення процесуальної економії розгляду всіх спорів щодо активів боржника у межах єдиного провадження - провадження у справі про банкрутство та прискорення самого провадження у справі про банкрутство, яке часто зупинялося для розгляду спорів окремих учасників у різних провадженнях у судах різних юрисдикцій.
Зокрема, відповідно до положень частини 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Обмеживши строки процедури банкрутства, законодавець у той же час наділив кредитора боржника, як і арбітражного керуючого, спеціальними повноваженнями щодо визнання недійсними угод боржника, передбачивши при цьому настання спеціального наслідку визнання недійсними таких угод - обов`язок кредитора, який отримав майно боржника, повернути його до складу ліквідаційної маси, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент учинення правочину (частина третя статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства).
Отже, якщо багатосторонній правочин учинено за участю боржника з недобросовісною метою виведення його активів (майна) зі складу ліквідаційної маси для задоволення вимог окремого кредитора поза межами процедури банкрутства, такий правочин може бути визнаний недійсним (фраудаторним) як із підстав, передбачених статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, так і відповідно до статей 3, 13 Цивільного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджуються такі неоспорені обставини справи.
На підставі Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835, ТОВ "Ем Груп Україна" здійснило передачу, а ТОВ "Майн Трейд" прийняло додатковий негрошовий майновий вклад до статутного капіталу ТОВ "Майн Трейд" у вигляді транспортного засобу: автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, вартістю 120 000 грн 00 коп.
Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Майн Трейд" № 01/22 від 27.10.2022, було вирішено збільшити розмір статутного капіталу ТОВ "Майн Трейд", зокрема за рахунок додаткового майнового вкладу учасника - ТОВ "Ем Груп Україна", який в тому числі складається з транспортного засобу - автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, вартістю 120 000 грн 00 коп.
Згідно з листом РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. №31/29/14-11353-2024 від 01.11.2024, транспортний засіб Toyota модель Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 було перереєстровано на ТОВ "Майн Трейд" 28.10.2022.
У подальшому між ТОВ "Майн Трейд" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1242/2023/4051542 від 14.09.2023, відповідно до умов пункту 1.1. якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Пунктами 2.1. та 2.2. договору передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання договору.
Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. № 31/29/14-8959-2025 від 30.04.2025, вищезазначений автомобіль на підставі договору купівлі-продажу № 1242/2023/4051542 від 14.09.2023, укладеному в ТСЦ МВС № 1242, перереєстровано на ОСОБА_1 .
З листа ТОВ "Інтернет-Реклама РІА" № 928/ІРР від 04.12.2025 вбачається, що 19.06.2023 на сайті auto.ria.com було розміщено оголошення (id оголошення 34684567) з продажу транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 р.в., з номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 за ціною 69 000,00 доларів США. Відповідне оголошення було видалено користувачем з сайту auto.ria.com 08.09.2023 з відміткою "продано".
Згідно з експертним висновком серії № ОЦ-3366/1 від 12.09.2025, виданим Запорізькою торгово-промисловою палатою, середньоринкова вартість транспортного засобу марки Toyota модель Land Cruiser 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4608 куб. см. станом на дату відчуження (28.10.2022) складає 2 764 769 грн 00 коп.
Згідно з частиною 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
При укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення. Така мета не може бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, ухилення від сплати податків, привласнення коштів без належних підстав тощо.
Відповідно до частин 1 - 4 статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.
Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.
Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.
При обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, "на зло" іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).
У постанові від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
Суд першої інстанції вірно врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20. 
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Як було зазначено вище, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).
Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом б частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт б частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.
Формулювання "зловживання правом" передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.
Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) "використовувала/ використовували право на зло"; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів /умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник мас уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.3, 76.5).
У Рішенні від 28.04.2021 № 2-р(П)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини 3 статті 13, частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення Цивільного кодексу України є конституційними та такими, що не суперечать частині 2 статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини 1 статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині 3 статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Цивільним кодексом України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Цивільним кодексом України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина 3 статті 13 та частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци 2, 3 пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац 2 пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.
Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 (пункт 155).
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.
Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
В даному випадку, господарський суд вірно зазначив, що Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1834, 1835, має ознаки правочину, оскільки відображає волю сторін на зміну власника транспортного засобу від одного суб`єкта до іншого, а також є підставою для відповідної державної реєстрації. Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на майно. Такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків.
Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) у цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 07.02.2024 у cправі № 914/1833/22).
Отже, суд першої інстанції вірно виснував, що Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 може бути визнаний недійсним.
Відповідно до Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, від ТОВ "Ем Груп Україна" до ТОВ "Майн Трейд" було передано транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску, за ціною 120 000 грн 00 коп.
Згідно з експертним висновком серії № ОЦ-3366/1 від 12.09.2025, виданим Запорізькою торгово-промисловою палатою, середньоринкова вартість транспортного засобу марки Toyota модель Land Cruiser 200, 2020 року випуску, об`єм двигуна 4 608 куб. см. станом на дату відчуження (28.10.2022) складає 2 764 769 грн 00 коп.
При цьому, під час розгляду справи, учасниками справи не наведено жодної причини визначення в оскаржуваному Акті неринкової ціни транспортного засобу, як і не надано доказів того, що переданий транспортний засіб не був належної якості, мав дефекти, які зумовили таку його ціну. Слід також зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" не оспорює того факту, що транспортний засіб було передано до статутного капіталу за значно заниженою ціною. 
Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ціна відчуження транспортного засобу за оскаржуваним договором є значно нижчою за ринкову вартість (ціна транспортного засобу за договором не відповідає ринковій вартості), крім того, оскаржуваний правочин укладений за два роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, що дозволяє кваліфікувати оскаржуваний договір як такий, що вчинений на шкоду кредиторам.
Таким чином, Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, укладений між ТОВ "Ем Груп Україна" та ТОВ "Майн Трейд", містить ознаки фраудаторності та підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо спірного майна.
З огляду на викладене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач та боржник діяли спільно, очевидно недобросовісно, умисно укладали спірний договір за заниженою ціною. Вказані дії хоча формально не порушували існуючих норм права, проте були спрямовані на завдання шкоди третім особам - реальним кредиторам ТОВ "Ем Груп Україна", що у розумінні норм Цивільного кодексу України є зловживанням правом.
Колегією суддів розцінюються критично доводи апеляційної скарги ТОВ "Майн Трейд" в частині наявності іншого рухомого та нерухомого майна у власності боржника, ймовірної наявності грошових коштів, а також незначного розміру заборгованості на момент укладення спірного правочину, оскільки наявність у боржника іншого майна не виправдовує укладання фраудаторного правочину (угоди, спрямованої на ухилення від виконання зобов`язань перед своїми кредиторами), оскільки ключовим є факт заподіяння шкоди кредитору. Більше того, станом на момент передачі транспортного засобу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" (27.10.2022), у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" існувала непогашена заборгованість перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ "Новаагро" та ДП "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" на загальну суму 10 010 913 грн 99 коп., отже, відчуження боржником належного йому транспортного засобу за істотно заниженою (неринковою) ціною, без належних на те причин, порушує права та інтереси кредиторів такого боржника, оскільки унеможливлює задоволення грошових вимог в повному обсязі. 
У той же час, у разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 названого Кодексу є підставою для визнання його недійсним.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Фраудаторним є правочин, який хоча формально і відповідає приписам законодавства, але вчинений з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування чи незаконного відчуження боржником своїх активів шляхом так званого "використання права на зло", коли формально законні права реалізуються з протиправними цілями.
Факт виконання (повного чи часткового) фраудаторного правочину не впливає жодним чином на можливість визнання цього правочину недійсним, оскільки часто фраудаторний правочин дійсно вчиняється із наміром його виконання, наприклад, у разі незаконного відчуження активів без оплати чи з оплатою нижче ринкових цін тощо. Тобто, для ідентифікації правочину як фраудаторного не важливо, чи його виконано, а важливо, чи виконано його без злого наміру на шкоду іншим особам. При цьому фраудаторним правочином може бути і правочин, вчинений з порушенням частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, і фіктивний правочин, і правочин, який сторони не встигли виконати чи відклали виконання з якихось інших міркувань.
Фраудаторним може визнаватися правочин як на підставі спеціальних норм законодавства (у провадженнях про банкрутство чи виконавчих провадженнях тощо), так і з посиланням на загальні норми законодавства, зокрема статті 3, 13, 203 Цивільного кодексу України.
Укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння.
Набувач такого майна (в даному випадку відповідач-1 - ТОВ "Майн Трейд"), який безпосередньо пов`язаний з боржником, та який не міг не знати про фраудаторний характер правочину (в Акті сторони зафіксували, що вартість автомобіля 2020 року випуску на момент придбання у січні 2022 році становить 120 000 грн 00 коп.), є недобросовісним набувачем.
Встановлення у справі передбачених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України обставин є підставою для недійсності відповідного фраудаторного правочину, зокрема, за позовом арбітражного керуючого або кредитора у межах справи про банкрутство. Водночас відчужене у такий спосіб майно не можна за загальним правилом вважати таким, що вибуло з володіння боржника без його волі. Хоча воля боржника при укладенні фраудаторного правочину обумовлена наявністю у нього неправомірної та недобросовісної мети, проте вона усвідомлено спрямована на виведення майна з володіння боржника, перехід прав на таке майно до інших (пов`язаних) осіб задля приховання його від кредиторів, убезпечення від включення до ліквідаційної маси боржника тощо. У зазначеному випадку власник свідомо порушує засади (принципи) цивільного законодавства та зловживає своїм правом шляхом відчуження майна на шкоду кредиторам, і його воля спрямована саме на це.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022.
У той же час, віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину.
Водночас наявність у власника права на витребування майна залежить передусім від того, на якій підставі чи за її відсутності набувач заволодів спірним майном і, відповідно, чи є такий набувач добросовісним, а також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник передав це майно у володіння, адже коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є обмеженим.
Так, відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3).
З цього приводу, а також щодо доводів апеляційної скарги арбітражного керуючого Саутенка С.О., апеляційний господарський суд зазначає таке.
Конституція України гарантує захист права власності. Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує, зокрема, захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та рівність їх перед законом.
Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина 4 статті 41 Конституції). Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.
Частинами 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України також передбачає, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленими законом.
В той же час, згідно з частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник також має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Як було зазначено вище, статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, та зазначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Фактори, з якими закон (стаття 388 Цивільного кодексу України) пов`язує можливість віндикації майна, є добросовісність (недобросовісність) набувача майна, та наявність обставин, за яких витребування можливе також у добросовісного набувача.
Кожен з цих факторів досліджується послідовно стосовно кожного набувача у ланцюгу набувачів, якщо про існування відповідних обставин стверджує сторона, яка несе тягар їх доведення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 (провадження № 12-34гс25) звертала увагу на те, що у частині 3 статті 388 Цивільного кодексу України йдеться про те, що якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Добросовісний набувач, який далі відчужив майно за безвідплатним правочином, не є "особою, яка не мала права відчужувати майно". Навпаки, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що стаття 330 Цивільного кодексу України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 Цивільного кодексу України).
Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване в нього (аналогічна позиція викладена в підпункті 6.7 постанови Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
Колегією суддів також враховано, що добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі №914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).
У даній справі факт того, що відповідач-2 знав чи міг знати про порушення порядку реалізації майна або знав чи міг знати про набуття ним майна всупереч закону жодним з учасників справи не заперечується. Жодного доказу, який би спростував зазначені обставини, матеріали справи не містять. 
Водночас недобросовісність наміру (мотиву) дій власника - боржника при укладенні визнаного судом недійсним правочину щодо відчуження майна (якщо воно відбулось за його бажанням) не може бути достатньою підставою для витребування майна у добросовісного набувача за останнім правочином в порядку статті 388 Цивільного кодексу України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23).
У протилежному випадку, добросовісний набувач перебуватиме в невигідному становищі порівняно з недобросовісним власником (який не дотримався вимог закону при укладенні правочину, спрямованого на відчуження майна). Отже, на такого набувача, попри його добросовісність, буде покладено індивідуальний і надмірний тягар, пов`язаний з втратою майна та необхідністю шукати способи компенсації своїх втрат (зокрема витрат на придбання майна, на його утримання, збереження, а також поліпшення відповідно до положень статті 390 Цивільного кодексу України).
На переконання колегії суддів, у разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо.
Отже, визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ліквідатором боржника не було доведено недобросовісність відповідача-2, як набувача транспортного засобу, зокрема, у даній справі відсутні обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника. 
Отже, проаналізувавши всі обставини даної справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач-2 є добросовісним набувачем майна - автомобілю марки Toyota Land Cruiser 200, номер кузова VIN НОМЕР_1 , 2020 року випуску.
Колегія суддів враховує, що у статті 1 Першого протоколу передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідність втручання у право власності слід оцінювати за такими критеріями, в сукупності: 
1) законність вручання; 
2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 
3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря).
Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.
Європейський Суд з прав людини послідовно вказує на необхідність перевірки наявності у національному законі приписів про підстави обмеження прав, визначення обставин для застосування таких обмежень чи втручань, а також оцінки питання співмірності, що в сукупності й утворює "трискладовий тест" на пропорційність втручання в права особи. Лише в разі дотримання всіх критеріїв "трискладового тесту" можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим і виправданим.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для витребування майна у відповідача-2, як добросовісного набувача, визнання права власності за позивачем та проведення реєстрації транспортного засобу як похідної вимоги.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд", не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржників - арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд", наведені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 у справі № 904/3426/24 (904/5346/25) таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 у справі № 904/3426/24 (904/5346/25) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 у справі №904/3426/24 (904/5346/25) - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд", відповідно.

4. Матеріали справи № 904/3426/24 (904/5346/25) повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повна постанова складена та підписана 02.04.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя О.Ю. Соп`яненко