печерський районний суд міста києва
Справа № 757/27870/25-ц 
Пр. № 2-7291/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Остапчук Т.В.,
при секретарі судового засідання - Погребняк В.Д.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд/в`їзд неповнолітньої дитини без дозволу та супроводу одного з батьків

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що Батько дитини - ОСОБА_2 - не бере участі у вихованні, не спілкується з дитиною, має заборгованість по аліментах, інші борги та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Добровільної згоди на виїзд дитини не надає. З метою забезпечення постійного проживання дитини у безпечних умовах, а також з урахуванням планованих регулярних подорожей і виїздів дитини за межі України (включно з відпочинком, навчанням та лікуванням), просить надати безстроковий дозвіл на виїзд дитини без згоди батька. В судове засідання не з`явилась, просила розглядати в відсутність.
Відповідач відзив не надав, повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації. 
Ухвалою суду від 17.07.2025р. відкрито провадження .
Ухвалою суду від 4.11.2025р. закрито підготовче та призначено судовий розгляд. 
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач з 2022 року та дитина проживає у Фінляндії, має статус тимчасового захисту. З метою забезпечення постійного проживання дитини у безпечних умовах, а також з урахуванням планованих регулярних подорожей і виїздів дитини за межі України (включно з відпочинком, навчанням та лікуванням), просить надати безстроковий дозвіл на виїзд дитини без згоди батька. Вказує , що відповідач своєї згоди на такий виїзд не надає.
У спорі, що розглядається, між сторонами та їхньою дитиною склалися сімейні відносини.
Відповідно до ч.1 ст.1 Сімейного кодексу України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Разом з тим, Сімейний кодекс України не регулює правовідносини щодо права особи на свободу пересування.
Відповідно до ст.8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Так, питання здійснення особою права на свободу пересування регулюється ст.313 Цивільного кодексу України, частина 3 якої, зокрема, передбачає, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Разом з тим, ні ст.313 Цивільного кодексу України, ні спеціальний Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не передбачає випадків надання судом дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Крім того, в Україні діє спеціальний Закон «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. (Абзац тринадцятий пункту 2-3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 383 від 29.03.2022).
Так, законодавчо визначено, що в умовах воєнного стану процедуру перетину кордону дитини спрощено з урахуванням найвищих інтересів дитини та з міркувань її безпеки, а заявник в свою чергу вимагає в супереч закону заборонити дитині в супроводі матері, яка, до речі, не позбавлена батьківських прав відносно дитини, виїзд за кордон України на безпечну територію без його згоди, навіть, якщо на то буде реальна загроза життю дитини.
Крімтого, відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3,4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Виїзд дитини з України здійснюється у супроводі обох батьків або у супроводі одного із батьків за згодою другого. Підпунктами 2-4 п.4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків.
Слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні було запроваджено воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 10 листопада 2024 року до 07 лютого 2025 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗаконуУкраїни «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Спрощена процедура перетину державного кордону обумовлена ризиками для життя та здоров`я цивільного населення у зв`язку з введенням воєнного стану, а тому, враховуючи те, що воєнний стан запроваджено на всій території України, на думку суду, у разі початку активних бойових дій у регіоні перебування дітей, наявність заборони щодо їх виїзду за кордон у супроводі одного із батьків без згоди іншого, не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей й нестиме загрозу для їх благополуччя.
У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Зазначаючи у позовній заяві країну, термін та мету перебування дитини за кордоном України позивач не навела адреси за якою буде перебувати дитина у разі надання судом дозволу.
З письмових пояснень позивача вбачається, що на час розгляду справи мати дитини на території України відсутня.
З урахуванням наведеного, суд вбачає, що позовні вимоги задоволені бути не можуть.
На підставі вище викладеного, ст.313 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13,82,133,137,141,259, 263-265, 268,280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд/в`їзд неповнолітньої дитини без дозволу та супроводу одного з батьків.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційногосуду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 
відповідач : ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 

Дата складання повного тексту рішення 21.01.2026р.

Суддя Т.В. Остапчук