ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/9381/25
Провадження № 22-ц/820/381/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2025 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області.
ОСОБА_1 зазначив, що з 27 червня 2023 року він перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у їх сім`ї проживає син дружини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_3 . Заявник опікується малолітнім ОСОБА_5 як рідним сином, займається його вихованням і утриманням. У свою чергу, ОСОБА_3 майже 5 років не бере участі у вихованні сина, не виявляє інтересу до його життя і навчання, не надає сину матеріальної допомоги.  ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок чого він не може виконувати свої батьківські обов`язки, а заявник має намір усиновити малолітнього ОСОБА_5 . Наразі заявник є військовослужбовцем, а Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачена можливість звільнення військовослужбовця з військової служби у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Окрім того, заявник як внутрішньо переміщена особа зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - але він фактично проживає разом із сім`єю по АДРЕСА_2 . Відтак через помилки в документах заявник не може зареєструвати фактичне місце проживання.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:
встановити факт проживання/перебування його за адресою:  АДРЕСА_2 ;
встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 18 липня 2018 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини.
Суд керувався тим, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 має намір звільнитися з військової служби, а одним із документів, що підтверджує перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, зокрема, є рішення суду про встановлення цього факту. Між батьками дитини та заявником відсутній спір щодо виховання та утримання малолітнього ОСОБА_5 , а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини повинна бути розглянута в порядку окремого провадження. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про наявність спору про право. Також суд безпідставно керувався тим, що встановлення факту, про який просить заявник, матиме преюдиційне значення для майбутнього спору з територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо наявності чи відсутності підстав для отримання відстрочки від проходження військової служби під час мобілізації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області не подали відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції не приймав процесуального рішення щодо вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання за певною адресою, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 27 червня 2023 року  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами. Їх фактичне місце проживання зареєстроване за адресами:  ОСОБА_1 –  АДРЕСА_1 ;  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 – АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Як передбачено пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом частини третьої статті 294 ЦПК України слідує, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
В силу частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду.
Частиною першою статті 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.  Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Із положень статті 157 СК України слідує, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 268 СК України).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, які виникають із цивільних правовідносин, тобто особистих немайнових і майнових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Одним із видів цивільного судочинства є окреме провадження, в якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зазначила, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року (справа №560/17953/21).
Батьки мають рівні права та обов`язки щодо виховання дитини. При цьому батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.
Водночас вітчим зобов`язаний утримувати малолітнього чи неповнолітнього пасинка, який проживає з ним, якщо у дитини немає інших близьких родичів або ці родичі з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року (справа №670/373/24) зазначено, що для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне, зокрема, існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батьків обмежується/припиняється або встановлення того, що останні не надають дитині належного утримання. Водночас слід ураховувати, що доведення факту утримання дитини вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконують своїх батьківських обов`язків, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання батьками своїх батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси цих осіб, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. У такому випадку між вітчимом і батьками дитини наявний спір про право, зокрема спір щодо участі батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просив суд встановити факт перебування на його утриманні малолітнього пасинка ОСОБА_5 . При цьому заявник послався на те, що такий порядок виховання та утримання ним дитини погоджений із її батьками.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батьків малолітнього ОСОБА_5 у вихованні й утриманні дитини, який повинен бути вирішений у порядку позовного провадження.
Посилання ОСОБА_1 на те, що розгляд його заяви має здійснюватися у порядку окремого провадження, не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Пилипенко І.О.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 69