Справа № 278/2341/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Дубовік О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 90997,77 грн та судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.
Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 4289736 від 11.01.2024, укладеного між ТОВ «Лінеруа Україна» та відповідачем, останній було надано грошові кошти на умовах споживчого кредитування у сумі 10000,00 грн на строк 360 днів, а позичальник зобов`язалась до 04.01.2025 повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування ним.
На підставі договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеруа Україна», позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4289736 від 11.01.2024 року у розмірі 65247,77 гривень, тобто до 23.09.2024.
Оскільки, станом на дату укладання договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024, строк дії договору № 4289736 від 11.01.2024 року не закінчився, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 04.01.2025 року (103 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 25750,00 грн.
Проте відповідач не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 128).
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 127).
10.03.2026 року від представника відповідача – адвоката Радченко О.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила поновити строк на прийняття відзиву та прийняти поданий відзив на позовну заяву у справі № 278/2341/25; у задоволенні позову – відмовити; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10000,00 грн. Представник відповідача посилається на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Позивачем не доведено як факт отримання відповідачем кредиту за спірним договором, розміру такого кредиту, а також наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Українські фінансові операції». Крім того, визначені розрахунки заборгованості суперечать нормам чинного законодавства щодо споживчого кредитування, а саме нарахуванню відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, оскільки договір № 4289736 про надання споживчого кредиту від 11.01.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення стандартної денної процентної ставки на рівні 2,5 %, яка застосовується протягом усього строку договору (360 днів), є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Крім того, відповідач не погоджується з вартістю витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, є поширеною та сталою у судовій практиці, не потребує поглиблених знань та глибокого аналізу норм чинного законодавства, крім того, без участі у судових засідання представника позивача, вважаємо, що заявлений представником позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
11.03.2026 року представником позивача було направлено відповідь на відзив на позовну заяву, у якому він просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості договору та обов`язку відповідача виконувати його. Наголосив, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, безздійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна і пароля особистогокабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим; належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Щодо нарахування відсотків вказує, що відповідач, попри заперечення не надає контр-розрахунок заборгованості із урахуванням умов договору та/або докази на підтвердження змін його умов, але у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Повідомив, що кошти у межах договору № 4289736 про надання коштів на умовах споживчого кредиту перераховувались за реквізитами наданими позичальником, а відповідач не довів жодними доказами, що не отримував кошти в сумі 10000 грн за період із 11.01.2024-13.01.2024 та отримані кошти мають інше призначення та походження, ніж спірні правовідносини у справі № 278/2341/25.Також, наголосив, що позивач заперечує щодо судовий витрат відповідача в сумі 10 000 грн. та вважає, що їх розмір не може перевищувати 3 000 грн. Також долучив судову практику та висновки суду апеляційної інстанції щодо аналогічних правовідносин.
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 
11.01.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4289736, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала на умовах кредиту 10000 грн, строк кредитування становив 360 днів, тобто до 04.01.2025. Сторони також домовились, що стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% за кожен день та застосовується в межах строку кредитування; знижена процентна ставка становить 0,75% в день та застосовується, якщо до 30.01.2024 клієнт виконає умови, передбачені п. 1.4.2. договору. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 (а.с. 23-35).
Цей договір позичальник ОСОБА_1 підписала електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 13824 (зворот. а.с. 35).
Паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами договору №4289736 ОСОБА_1 підписала електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 45914 (а.с. 25).
Згідно додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4289736 від 11.01.2024, загальна вартість кредиту станом на день закінчення строку кредитування становитиме 96500,00 грн, з яким відповідач була ознайомлена та підписала електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 13824 (а.с. 36), які і додаток №2 до вказаного договору – інформаційне повідомлення.
Між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 (а.с. 54-59), на підставі якого ОСОБА_1 було перераховано 10000,00 грн 11.01.2024 від FUIB MoneyTransfer Visa Direct, згідно наданих відомостей АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 136).
Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4289736 від 11.01.2024 станом на 23.09.2024, загальна сума заборгованості становить 65247,77 грн (а.с. 37-42). Водночас, з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала внесення коштів на сплату відсотків за користування кредитними коштами у лютому та січні 2024 року.
Згідно договору факторингу №23/09/24 від 23.09.2024 ТОВ «Лінеруа Україна» відступило право вимоги ТОВ «Українські фінансові операції», зокрема і за кредитним договором №4289736 від 11.01.2024 (а.с. 66-74), що також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 (зворот. а.с. 74).
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4289736 на момент відступлення права вимоги становить 65247,77 грн, з яких: 9999,98 грн - заборгованість за тілом кредиту та 55247,79 грн – заборгованості за відмотками, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с. 47).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4289736 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.01.2024 станом за 103 календарних дні (24.09.2024 – 04.01.2025), сума основного боргу, на яку нараховується процента ставка, - 999,98 грн; процентна ставка - 2,5%; сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами – 25750,00 грн (а.с. 43-44).
ТОВ «Українські фінансові операції» 24.09.2024 року здійснило повідомлення ОСОБА_1 щодо відступлення права вимоги (а.с. 45).
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що він не виконує свої зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.
За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі - Закон № 675-VIII), слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
За змістом частини шостої статті 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтю 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону № 675-VIII).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відтак, судом встановлено, що кредитний договір №4289736 від 11.01.2024 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»; доводи представника позивача щодо зворотного спростовуються дослідженими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, відповідачем були зазначені усіх контакти та ідентифікуючі дані на усіх етапах підписання та оформлення кредитного договору із первісним кредитором. Крім того, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів, що саме позичальник використав ідентифікатор, а не інша особа, не підтверджені будь-яким доказами, тому не можуть бути взяті до уваги при ухвалені рішення судом.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним, що спростовує доводи представника позивача щодо не отримання такого повідомлення.
Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, суд приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором №4289736 від 11.01.2024.
За такого позивач як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов договору №4289736 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.01.2024 року позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, штрафні санкції а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни.
Позичальниця ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54).
Відповідно до підпункту 1.4.1. Договору сторони домовились про сплату позичальницею процентної ставки в розмірі 2,50% за кожен день за користування кредитом; та зниженою процентною ставкою – 0,75 % в день до 30.01.2024.
Відповідно до умов Договору отриманий відповідачкою на його підставі кредит є споживчим.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначається Закону України «Про споживче кредитування».
Стаття 8 згаданого закону регулює питання реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача
Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Цим Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:-протягом перших 120 днів - 2,5 %;-протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, розмір денної процентної ставки за договорами про споживчий кредит з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мають нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року - не більше 1%.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тому умови договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4289736, який укладений 11.01.2024 року, мають відповідати вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження розміру денної процентної ставки з урахуванням приписів пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень цього закону.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оскільки у частині 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» наявний прямий припис про нікчемність умов договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, то не потребується визнання в судовому порядку таких умов Договору нікчемними.
Натомість відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відтак, суд визнає умови договору щодо встановлення стандартної процентної ставки у розмірі 2,50 % в межах усього строку кредитування – 360 днів, – нікчемною.
З врахуванням викладеного, суд погоджується із запереченнями щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах всього строку кредитування у розмірі 2,50 % в день, а також приймає до уваги наданий розрахунок представника відповідача.
Відтак, за наявності підстави для здійснення відповідного перерахунку з урахуванням п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», суд вважає, що задоволенню підлягають 48449,89 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, з огляду на наступний розрахунок: 
11.01.2024 – 28.01.2024 за ставкою 0,75 %: 1350,00 грн, які були 29.01.2024 сплачені боржником;
30.01.2024 – 31.01.2024 за ставкою 0,75 %: 75,00 грн;
31.01.2024 - 14.02.2024 за ставкою 2,5%: 9999,99*2,5%*15 днів = 3749,99 грн, які були сплачені боржником 15.02.2024 року; 
16.02.2024 - 22.04.2024 за ставкою 2,5%: 9999,98*2,5%*67 дні = 16749,96 грн;
23.04.2024-20.08.2024 за ставкою 1,5%: 9999,98*1,5%*120 днів = 17999,96 грн;
21.08.2024-04.01.2025 за ставкою 1%: 9999,98*1%*137 днів = 13699,97 грн. 
Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом прийнято до уваги, що ОСОБА_1 здійснювались платежі на рахунок первісного кредитора, які були зараховані за погашення заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами, які відповідач також не спростувала відповідними доказами.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності будь-яких доказів зі сторони відповідача, що спростовують отримання нею кредитних коштів, а також враховуючи наявність підстав для здійснення перерахунку суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно із ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1555,96 грн.
Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000,00 грн суд відзначає наступне.
Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відтак, оцінюючи надані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, з урахуванням засад розумності, справедливості та співмірності, заперечень відповідача щодо розміру заявлених витрат, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4289736 від 11.01.2024 року у сумі 58449,87 грн, яка складається з: 9999,98 грн за тілом кредиту, 48449,89 грн за відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму сплаченого судового збору у сумі 1555,96 грн та 2000,00 грн витрат на правову допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», адреса: місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О. М. Дубовік