ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 754/14774/25 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю., 
за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва із адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 05587885 від 27.08.2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. 
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апелянт мотивує свої вимоги зокрема тим, що позивача було не правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, без дотриманням встановленої процедури та вимог законодавства, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.08.2025 року інспектором роти №2 батальйону №1 полку №2 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Буряк Мариною Алімгизи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.
Згідно змісту оскаржуваної постанови, при розгляді вказаної справи інспектором встановлено, що 27.08.2025 о 23 год. 09 хв. ОСОБА_1 рухаючись транспортним засобом TOYOTA CAMRY, номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м.Київ, вул. Милославська, 10 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР - порушення вимог розмітки проїзної частини, за що адміністративна відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свій обов`язок щодо доказування складу адміністративного правопорушення та правомірності оскаржуваного рішення, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАПіз накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн з додержання законності.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та апеляційній скарзі, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільні відносини, охоронювані законом, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є встановлення в її діях повного складу адміністративного правопорушення, який включає об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи на місці події працівниками поліції фактичний розгляд справи не проводився, що є грубим порушенням вимог КУпАП та відповідних інструкцій. Попри це, працівниками поліції було винесено постанову, не забезпечивши дотримання процесуальних гарантій позивача.
Позивач зазначив, що під час розгляду справи поліцейськими не було надано фото- чи відеодоказів будь-якого порушення ПДР, а також не роз`яснено йому процесуальних прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Внаслідок цього він був позбавлений можливості скористатися правом на правову допомогу, гарантованим статтею 59 Конституції України та підтвердженим правовою позицією Конституційного Суду України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.08.2025 року працівниками поліції о 23:09 було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Причиною зупинки, як зазначили працівники поліції , було порушення правил дорожнього руху, а саме: позивач перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.
Положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також частини 1 статті 268 КУпАП гарантують особі право на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Пленум Верховного Суду України в постанові №14 від 23.12.2005 звернув увагу на неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягують до адміністративної відповідальності.
За таких обставин посадова особа відповідача повинна була роз`яснити позивачу його права на отримання правової допомоги та за потреби забезпечити участь адвоката або іншого фахівця у галузі права.
Згідно з вимогами частин другої та третьої статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити всі суттєві відомості, зокрема опис обставин події, нормативне обґрунтування відповідальності, інформацію про технічні засоби фіксації, порядок оскарження та сплати штрафу. 
Матеріали справи не містять доказів належного роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 23.10.2019 у справі №357/10134/17 та від 11.12.2019 у справі №761/41786/16-а, відсутність доказів свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких уповноважений орган встановлює наявність чи відсутність події правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями правопорушника, потерпілих, свідків, висновками експертів, речовими доказами та іншими належними засобами доказування.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умов дотримання процедури з моменту зупинення транспортного засобу. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, що передбачає своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин. Відповідач, як представник державного органу, зобов`язаний діяти виключно в межах та у спосіб, що визначені законом.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним актом суб`єкта владних повноважень, який повинен містити чіткий опис встановлених обставин та посилання на конкретну норму, що передбачає відповідальність за відповідне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №263/15738/16-а.
Частина 2 статті 283 КУпАП визначає обов`язкові реквізити постанови, зокрема опис обставин правопорушення, відомості про особу правопорушника та нормативне обґрунтування відповідальності. Частина 3 цієї статті спеціально деталізує вимоги до постанов у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема: зазначення дати, часу й місця вчинення порушення, параметрів транспортного засобу, технічного засобу відео- чи фотозапису, розміру штрафу, порядку сплати та порядку оскарження.
Дослідивши відеозапис наданий відповідачем до суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що фактичний розгляд справи відповідачем не проводився. Позивачу була лише вручена вже складена постанова, без дотримання процесуальної процедури та без роз`яснення її прав.. У зв`язку з цим постанова ЕНА №05587885 від 27.08.2025 не може вважатися законною. Суд першої інстанції ці обставини не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.
Розділ III пункт 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (наказ МВС №1395 від 07.11.2015), встановлює, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, оголошення суті справи, роз`яснення прав та обов`язків і дослідження доказів. Жодна з цих вимог під час складання оскаржуваної постанови виконана не була.
Наведені обставини свідчать про істотне порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові №14 від 23.12.2005 наголошує на неприпустимості ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності. Відповідно, посадова особа не мала права виносити постанову за відсутності фактичного розгляду справи та без забезпечення процесуальних гарантій позивача.
Судом також встановлено, що постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеофіксацію, що прямо порушує вимоги частини 3 статті 283 КУпАП та свідчить про істотні недоліки у її змісті. Відсутність зазначених відомостей унеможливлює перевірку об`єктивності та достовірності зафіксованих обставин, а отже - не допускає визнання такої постанови законною.
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дотримання процедури розгляду справи, що є підставою для її скасування.
Верховний Суд наголошує також, що обов`язок доведення правомірності винесеної постанови про адміністративну відповідальність покладено на відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Адміністративна відповідальність ґрунтується на принципах верховенства права та на пріоритеті Конституції України, яка має найвищу юридичну силу (частина 2 статті 8 Конституції України). Стаття 7 КУпАП прямо забороняє застосування заходів впливу інакше як на підставах та у порядку, визначених законом. Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, правильне її вирішення та забезпечення дотримання законності.
Частина 1 статті 280 КУпАП зобов`язує орган, який розглядає справу, з`ясувати: чи було вчинено правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає вона відповідальності; чи наявні обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність; чи заподіяно шкоду; а також інші обставини, що мають значення для справи. Стаття 251 КУпАП визначає перелік допустимих доказів, зокрема: протокол, пояснення осіб, показання технічних засобів, фото- та відеозапис, речові докази тощо. Обов`язок щодо їх збирання покладається на уповноважених осіб відповідно до статті 255 КУпАП.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона доводить обставини, на які посилається, крім випадків, визначених статтею 78 Кодексу. В даній справі відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірність винесеної постанови
Проте, колегія суддів зауважує, що порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме перетину суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, яка розмежовує транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушено вимоги пункту 34 ПДР (порушення вимог розмітки проїзної частини), відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було зафіксовано системою відеоспостереження «Безпечне місто» Kyiv Smart City (камера № 10.9.36.136).
З оглянутих відео файлів, наданих представником відповідача, а саме зафіксованого системою відео спостереження «Безпечне місто» Kyiv Smart City, а саме камерою №10.9.36.136, вбачається, що Позивач здійснює перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.
Крім того, під час дослідження відеозапису, долученого безпосередньо позивачем до адміністративного позову, судом встановлено, що позивач фактично не заперечував допущення ним перетину суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, яка розмежовує транспортні потоки протилежних напрямків в розмові з працівниками поліції, натомість наполягав на наданні йому доказів, якими зафіксовано відповідне порушення.
При цьому, надаючи оцінку доводам Апелянта щодо належності таких доказів, апеляційний суд зазначає, що згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, відеозапис, на якому зафіксовано факт вчинення спірного правопорушення є належним доказом у цій справі, відеозаписи з бодікамери та з камер системи міського відеоспостереження узгоджуються між сабою щодо дати, місця події, зафіксованого транспортного засобу, а тому обґрунтовано прийняті судом до уваги.
Таким чином, незважаючи на те, що факт вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, був зафіксований системою відеоспостереження «Безпечне місто» Kyiv Smart City (камера № 10.9.36.136), допущені під час притягнення до адміністративної відповідальності істотні процесуальні порушення, зокрема непроведення уповноваженими працівниками поліції належного розгляду справи, є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови.
Суд виходить із того, що недотримання встановленої законом процедури розгляду справи є порушенням процесуальних прав особи та вимог законодавства, що унеможливлює визнання оскаржуваної постанови законною й обґрунтованою.
Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини 'плодів отруйного дерева' (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є неналежним, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а й всього ланцюга пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення, за винятком випадків, визначених статтею 78 Кодексу. В адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення або дії покладається саме на відповідача. При цьому суб`єкт владних повноважень не вправі посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, якщо тільки він не доведе, що вжив усіх можливих заходів для отримання таких доказів до прийняття рішення, але вони не були здобуті з незалежних від нього причин.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування заходів адміністративного впливу можливе лише в межах компетенції відповідних органів та посадових осіб і за умови точного дотримання вимог закону.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільні відносини, охоронювані законом, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка має бути доведена належними та допустимими доказами.
Таким чином, обов`язок доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесеного рішення повністю покладається на відповідача, який у цій справі такого обов`язку не виконав.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України при розгляді справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи були вони вчинені:
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України;
з використанням повноваження з тією метою, з якою воно надано;
обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для ухвалення рішення;
безсторонньо;
добросовісно;
розсудливо;
з дотриманням принципу рівності перед законом;
пропорційно, забезпечуючи баланс між наслідками для прав особи та цілями, на досягнення яких спрямоване рішення;
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, в межах розумного строку.
Як зазначено у статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, з повним і всебічним дослідженням усіх фактичних обставин справи та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
У даній справі відповідач порушив вимоги законодавства щодо порядку фіксації правопорушень і забезпечення прав особи на захист. За таких обставин оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова серії ЕНА № 05587885 від 27.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є протиправною, а тому її необхідно скасувати.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції, внаслідок чого суд зробив неправильний висновок про відмову в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову 605,60 грн., а за подання апеляційної скарги 908,40 грн.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1514,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2025 року- скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову про адміністративне правопорушення ЕНА05587885 від 27 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,0 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Л. В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 17» лютого 2026 року.