Справа №601/154/26 
Провадження № 3/601/97/2026 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Суддя Кременецького районного суду Тернопільської області Клим Т.П., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

09 січня 2026 року о 20:24 год. в м. Кременець по вул. С. Петлюри, 4-Б, водій ОСОБА_1 керував т.з. Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі охорони здоров`я водій відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник Сідоров В.М. прибули, ОСОБА_1 вину не визнав, вказав що не керував транспортним засобом. Представник ОСОБА_2 зазначив що зупинка транспортного засобу була безпідставною і скасована рішенням суду.
Відповідно до ст.278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Таким чином, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Окрім цього, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наступними належними та допустимим доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №562905 від 09.01.2026, який складений у відповідності до вимог статті 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення;
- відеозаписом із нагрудної відеокамери поліцейського, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також пропозицію працівників поліції огляду на місці зупинки та медичного огляду для визначення ступеня сп`яніння, наявність ознак алкогольного сп`яніння, та відмову ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, поліцейськими виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Результат огляду відмова;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6488209 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 1190 грн..

Суддя вважає необґрунтованими є посилання представникика ОСОБА_1 адвоката Сідорова В.М. на те, що відсутні підстави для зупинки транспортного засобу. 
Окрім того, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не містить такого елементу, як “причина зупинки транспортного засобу”. Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно від інших видів адміністративної відповідальності.
За вказаних обставин, посилання на те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП — скасована, не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та не впливає на відповідальність останнього.
За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При накладенні адміністративного стягнення, суд бере до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, ступінь вини, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його майновий стан, враховуючи обставини, які пом`якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Згідностатті 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення у проваджені по справі про адміністративне правопорушення, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, вважаю, що з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір відповідно до закону.
Керуючись ч. 1 ст. 130 КУпАП, статтями 33, 40-1, 130, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та призначити йому стягнення у виді сплати штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000.00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Штраф необхідно сплатити за наступними реквізитами: отримувач ГУК у Терноп.обл./Тернопол.обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37977599, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA798999980313060149000019001, код класифікації доходів бюджету 21081300.
Штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбаченихстаттею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постановине пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першоюстатті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в розмірі 665 гривень 60 копійок, який необхідно сплатити за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, кодкласифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Суддя: