Справа №949/648/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 квітня 2026 року        м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали справи, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ,
за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №338093 від 09 квітня 2026 року встановлено, що 09 квітня 2026 року близько 02 год. 00 хв. на контрольному посту «Горинь» на автомобільній дорозі Р-05 на північній околиці н.п. Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, у контрольованому прикордонному районі, прикордонним нарядом було затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рухався транспортним засобом марки «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_2 у бік державного кордону України. Під час проведення фільтраційних заходів та перебуваючи у зазначеному транспортному засобі, вказані громадяни вдалися до втечі, здійснили рух у напрямку м. Сарни та на неодноразові законні вимоги прикордонного наряду про зупинку не реагували.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11 Положення про прикордонний режим та ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто, за змістом протоколу, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснень з приводу інкримінованого йому адміністративного правопорушення не надав.
У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що разом з іншими особами вони їхали у смт Зарічне до дівчини. Зазначив, що повідомляв про це працівникам прикордонної служби та, на підтвердження цього, телефонував указаній дівчині, після чого передавав слухавку працівнику прикордонної служби. Також пояснив, що точного місця, куди саме необхідно було їхати, вони не знали, оскільки прямували туди вперше, а сама дівчина повідомляла, що перебуває в готелі у смт Зарічне. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що працівник прикордонної служби повідомляв йому про відсутність до нього, як до водія будь-яких питань щодо документів, тоді як такі питання виникли саме до пасажирів. Окремо ОСОБА_1 стверджував, що протокол про адміністративне затримання фактично було вручено йому значно пізніше, орієнтовно близько 11-12 години дня.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 працівник Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 пояснив, що адміністративні матеріали складалися з огляду на те, що у трьох осіб, окрім водія, були відсутні військово-облікові документи. Після з`ясування обставин поїздки він дійшов висновку про наявність у вказаних осіб наміру незаконно перетнути державний кордон України, оскільки вони не могли точно назвати мету поїздки, не знали точної адреси, куди саме прямують, та пояснювали, що їдуть до знайомої дівчини, з якою познайомилися через месенджер. Крім того, пояснив, що злісну непокору він убачав у тому, що особи, на його думку, без дозволу залишили місце події, хоча були обмежені у русі для з`ясування всіх обставин, та після неодноразових вимог не здійснювати подальший рух, виїхали від блок-поста. Також він зазначив, що після цього було повідомлено поліцію, яка зупинила вказаний транспортний засіб, а вже після цього особам вручалися адміністративні матеріали. Окремо пояснив, що він говорив водієві про відсутність до нього питань щодо документів, однак зазначав про наявність таких питань до пасажирів. Крім того, він вказував, що затримання вважав таким, що мало місце близько 02 год. 00 хв., після чого проводилися перевірки за наявними базами даних та оформлювалися відповідні адміністративні матеріали.
Дослідивши повно й об`єктивно обставини адміністративного правопорушення та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та працівника Державної прикордонної служби України, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП докази оцінюються судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна саме дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Суд виходить із того, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність у її діях події та складу адміністративного правопорушення, а також вину саме цієї особи, підтверджену належними, допустимими та достатніми доказами. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки за своєю правовою природою є лише процесуальним документом, у якому уповноважена особа фіксує обставини, які, на її думку, свідчать про вчинення правопорушення. Саме тому такий протокол підлягає перевірці та оцінці у сукупності з іншими доказами. Аналогічно і протокол про адміністративне затримання є процесуальним документом, який підтверджує факт застосування заходу забезпечення провадження, однак сам по собі не доводить наявності в діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як убачається з матеріалів справи, у ній містяться: протокол про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №338093 (а.с. 1), протокол про адміністративне затримання (а.с. 2), рапорт прикордонного наряду (а.с. 5-6), схема виявлення порушення (а.с. 7), диск із відеозаписами (а.с. 12) та копії документів ОСОБА_1 (а.с. 3-4).
Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №338093 від 09 квітня 2026 року суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Разом з тим сам по собі цей протокол не є достатнім доказом винуватості особи.
Оцінюючи його зміст, суд бере до уваги, що наведена у ньому фабула має узагальнений характер і фактично відтворює загальний опис події без належної індивідуалізації дій саме ОСОБА_1 .
Зокрема, у протоколі не конкретизовано, яка саме законна вимога була звернена безпосередньо до ОСОБА_1 , у який спосіб вона була доведена до його відома, чи усвідомлював він її зміст, а також у чому саме полягало його особисте, умисне і злісне невиконання такої вимоги. Формулювання про те, що «вказані громадяни» не реагували на неодноразові законні вимоги прикордонного наряду, є загальним та не дає можливості чітко відмежувати поведінку ОСОБА_1 від поведінки інших осіб, які перебували в автомобілі.
За таких обставин сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу беззаперечного висновку про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Окремо суд надає оцінку протоколу про адміністративне затримання від 09 квітня 2026 року.
Зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 затримано 09 квітня 2026 року о 22 год. 00 хв. на строк до трьох діб. Метою затримання у протоколі зазначено припинення правопорушення, встановлення особи, складання протоколу та забезпечення своєчасного і правильного розгляду справи. При цьому у вказаному протоколі зазначено, що затримання здійснено у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.
За своєю правовою природою зазначений документ є процесуальним актом, яким фіксується застосування до особи заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому сам по собі не є належним та достатнім доказом винуватості особи у вчиненні саме інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Оцінюючи цей протокол у сукупності з іншими матеріалами справи, суд виходить з того, що він не містить конкретних фактичних даних, які б безпосередньо підтверджували вчинення ОСОБА_1 саме злісної непокори законній вимозі прикордонного наряду. Крім того, суд бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний протокол було фактично вручено йому значно пізніше, орієнтовно близько 11-12 години дня, тоді як інші матеріали справи пов`язують основні обставини події з 02 год. 00 хв. 09 квітня 2026 року.
За таких обставин сам по собі протокол про адміністративне затримання не усуває наявних у справі сумнівів щодо фактичних обставин події та не може підміняти собою належне доказування події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні протокол про адміністративне затримання самі по собі не усувають наявних у справі сумнівів та не містять достатньої індивідуалізації поведінки саме ОСОБА_1 у тій мірі, яка була б необхідною для висновку про доведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Основним письмовим доказом у справі є рапорт прикордонного наряду. Із його змісту вбачається, що на контрольному посту «Горинь» було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , у якому перебували ОСОБА_1 як водій, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У тому ж рапорті зазначено, що в результаті перевірки документів було встановлено відсутність військово-облікових документів саме у пасажирів — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Далі у рапорті зазначено, що в ході первинного опитування громадяни повідомили про поїздку у н.п. Зарічне до дівчини на ім`я « ОСОБА_6 », з якою познайомився водій у додатку «Telegram», а також про те, що в транспортному засобі перевозилися особисті речі та будівельні інструменти. Рапорт містить і загальний висновок про те, що під час проведення фільтраційних заходів дані особи, перебуваючи в транспортному засобі, здійснили рух у бік н.п. Сарни та на неодноразову законну вимогу прикордонного наряду «Зупинитись» не реагували.
Оцінюючи рапорт прикордонного наряду, суд бере до уваги, що він дійсно підтверджує факт зупинки автомобіля, склад осіб, які в ньому перебували, а також загальний опис подальших подій. Разом з тим цей документ не містить належної індивідуалізації дій саме ОСОБА_1 в частині інкримінованої йому злісної непокори. 
Проте у рапорті не конкретизовано, у який саме спосіб безпосередньо до ОСОБА_1 як до водія була звернена вимога про зупинку, коли саме вона висувалася, чи була ним однозначно сприйнята, а також у чому саме полягало його особисте, свідоме і злісне невиконання такої вимоги. Формулювання про те, що «дані особи» не реагували на неодноразову законну вимогу, є загальним і не дає можливості беззаперечно встановити індивідуальну поведінку саме ОСОБА_1 як окремого суб`єкта адміністративної відповідальності.
Суд також звертає увагу, що зі змісту самого рапорту та з пояснень допитаного працівника прикордонної служби вбачається: питання щодо документів стосувалися насамперед пасажирів, а не ОСОБА_1 як водія. Ця обставина узгоджується і з поясненнями самого ОСОБА_1 , який зазначав, що працівник прикордонної служби говорив йому про відсутність до нього питань щодо документів. 
За таких обставин суд не може не враховувати, що первинно встановлені працівниками прикордонної служби обставини були пов`язані насамперед із документами пасажирів та зі з`ясуванням мети поїздки, а не з окремою чітко індивідуалізованою поведінкою водія, яка б сама по собі підтверджувала вчинення саме злісної непокори.
Крім того, судом безпосередньо досліджено долучений до матеріалів справи диск із відеозаписами. Із змісту цих відеозаписів убачається, що на одному з них зафіксовано момент зупинки автомобіля на блок-пості, однак марку та модель транспортного засобу чітко не видно. На зазначеному відеозаписі в салоні автомобіля перебуває декілька осіб, яким ставляться запитання щодо мети поїздки та напрямку руху, однак зміст відповідей чітко не фіксується, частина розмови є нерозбірливою, після чого відеозапис переривається.
На іншому відеозаписі видно, що певний автомобіль рухається у зворотному напрямку від блок-поста у напрямку м. Сарни, однак і цей відеозапис є нетривалим та переривається, у зв`язку з чим із нього неможливо достеменно встановити всі істотні для справи обставини, зокрема хто саме перебував за кермом у момент руху, яким був зміст вимог працівників прикордонної служби, чи були такі вимоги доведені безпосередньо до відома ОСОБА_1 та чи усвідомлював він їх зміст.
Ще на одному відеозаписі, здійсненому у денну пору доби, зафіксовано, як працівник прикордонної служби роз`яснює зміст складених адміністративних матеріалів. Разом з тим цей відеозапис не містить відомостей, які б самі по собі підтверджували вчинення ОСОБА_1 саме злісної непокори законній вимозі прикордонного наряду.
Оцінюючи вказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами, суд виходить з того, що вони не містять чіткої та безперервної фіксації обставин, які б беззаперечно підтверджували вчинення саме ОСОБА_1 дій, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. 
Із цих відеозаписів неможливо достеменно встановити ані зміст усіх висловлювань присутніх осіб, ані конкретну поведінку саме ОСОБА_1 , ані те, яка саме законна вимога була звернена безпосередньо до нього, у який спосіб вона була доведена до його відома та у чому саме полягало його особисте, умисне і злісне невиконання такої вимоги.
Таким чином, долучений відеодиск не усуває наявних у справі сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , не містить належної індивідуалізації його дій та не може бути покладений в основу беззаперечного висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Схема виявлення порушення, яка міститься у матеріалах справи, має допоміжний, ілюстративний характер. Вона відображає місце події та загальний напрямок руху транспортного засобу, однак не містить відомостей про зміст законної вимоги, спосіб її доведення до відома ОСОБА_1 чи його індивідуальну реакцію на таку вимогу. Тому ця схема не може самостійно підтверджувати наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Копії документів, долучені до справи, підтверджують особу ОСОБА_1 та його анкетні дані. Водночас вони не доводять факту невиконання ним законної вимоги прикордонного наряду та не спростовують його пояснень по суті події.
Відповідальність за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України чи члена громадського формування з охороною державного кордону, якщо такі дії вчинені групою осіб або повторно протягом року.
Пункт 11 Положення про прикордонний режим передбачає, що у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району уповноважені особи Державної прикордонної служби України, органів Національної поліції, а також члени громадських формувань мають право у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби.
Стаття 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлює, що непокора або опір законним вимогам військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України, а також інші дії, що перешкоджають виконанню покладених на них завдань, тягнуть за собою відповідальність, передбачену законом.
Разом з тим саме по собі посилання у протоколі на вказані норми ще не доводить наявності у діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення. Для цього необхідно встановити, яка саме законна вимога була звернена до цієї особи, чи була вона належним чином доведена до її відома, чи усвідомлювала особа її зміст, чи мала реальну можливість її виконати та чи мало місце саме умисне, свідоме і злісне невиконання такої вимоги.
Оцінюючи пояснення допитаного у судовому засіданні працівника Державної прикордонної служби України у сукупності з іншими доказами, суд бере до уваги, що сам працівник прикордонної служби пов`язував свої висновки з тим, що у трьох осіб, окрім водія, були відсутні військово-облікові документи, а також із власною оцінкою пояснень щодо мети поїздки. Водночас такі пояснення не містять достатньої конкретизації того, яка саме законна вимога була адресована безпосередньо ОСОБА_1 , у який саме момент, у якій формі, скільки разів вона подавалась та у чому саме полягало його особисте умисне і злісне невиконання такої вимоги. Більше того, зі слів самого працівника прикордонної служби вбачається, що до водія не було питань щодо документів, а питання виникали саме до пасажирів. Отже, пояснення допитаного працівника прикордонної служби підтверджують загальний перебіг події, однак не усувають сумнівів щодо наявності у діях ОСОБА_1 всіх обов`язкових ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Суд також бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , викладені ним у судовому засіданні, відповідно до яких він повідомляв працівникам прикордонної служби про мету поїздки, телефонував дівчині, до якої вони прямували, передавав слухавку працівнику прикордонної служби, а також чув від нього, що до нього як до водія питань щодо документів не було. Ці пояснення самі по собі не можуть вважатися безумовним доказом відсутності вини, однак вони мають істотне значення для перевірки доведеності обставин, викладених у протоколі та рапорті. Жодних інших належних та достатніх доказів, які б безпосередньо спростовували його пояснення та переконливо свідчили саме про його особисте умисне і злісне невиконання законної вимоги, у матеріалах справи немає.
За таких обставин наявні у справі докази не дають можливості беззаперечно встановити, що саме ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України. У матеріалах справи відсутні належні та достатні відомості про конкретну вимогу, адресовану саме йому, відсутні належні дані про усвідомлення ним змісту такої вимоги, а також відсутні докази його особистого умисного невиконання цієї вимоги, яке б мало саме злісний характер.
Отже, оцінюючи всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу, виноситься постанова про закриття справи.
Враховуючи наведене, беручи до уваги відсутність належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а також зважаючи на презумпцію невинуватості, суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:  підпис   

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду       Оборонова І.В.