ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа № 910/11011/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Євсікова О.О. 
Корсака В.А. 

без виклику сторін,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС"
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025
у справі № 910/11011/25 (суддя Турчин С.О.) 

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" 
до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС"
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" (далі - позивач; ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" (надалі - відповідач; КП "ЖИТЛО-СЕРВІС"; апелянт; скаржник) про стягнення 24 799,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" на підставі договору комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами № FHC.066200 від 14.01.2021 внаслідок настання страхової події - залиття квартири № 78 за адресою м. Київ, вул. Котельникова, буд. 35, внаслідок пошкодження труб водопостачання на технічному поверсі будинку, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 993 ЦК України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" є балансоутримувачем будинку та відповідальне за належний стан внутрішньобудинкових мереж. Позивач просить стягнути з останнього витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 24 799,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" страхове відшкодування у сумі 24 799,00 грн та судовий збір 2 422,40 грн.
За висновками місцевого господарського суду, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів на спростування пошкоджень та вартості відновлювального ремонту, позивачем доведено вартість завданого матеріального збитку власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття. Отже, розмір матеріального збитку становить 26 799,00 грн без ПДВ. При цьому, зі страхового акта № 70510 від 09.08.2021, при розрахунку страхового відшкодування страховиком враховано встановлену договором безумовну франшизу в розмірі 2 000,00 грн. Тому, оскільки відповідач є особою на яку покладено обов`язок забезпечення належного технічного обслуговування житлового будинку № 35 по вул. Котельникова у м. Києві, то саме відповідач несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок залиття квартири в сумі 24 799 грн (26 799,00 грн - 2 000 грн).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025. Прийняти нове, яким відмовити ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" у задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з істотним порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає, що страхове відшкодування виплачено позивачем 12.08.2021. Водночас, згідно протоколу автоматизованого розподілу з АІТС «Електронний суд», який міститься в матеріалах справи, позов подано до суду 03.09.2025, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Втім, як вказує скаржник, у даній справі суд першої інстанції взагалі не дослідив питання дотримання строку позовної давності, не навів жодних мотивів щодо її застосування або відмови в застосуванні, чим порушив вимоги ст.ст. 236, 238 ГПК України.
Також відповідач звертає увагу, що внутрішні документи страховика (акти, заяви, платіжні доручення) не можуть підтверджувати факт укладення договору страхування, оскільки створюються односторонньо та не відповідають критеріям належності й допустимості доказів, визначеним ст. 73- 77 ГПК України. Отже, на думку апелянта, висновок місцевого господарського суду про наявність у позивача права вимоги є передчасним та необґрунтованим.
Окремо скаржник акцентує, що позивач не довів жодного з ключових елементів, а саме: Акт про залиття лише фіксує факт аварії, але не встановлює причин її виникнення, не містить висновків про порушення правил експлуатації або неналежне обслуговування; сам по собі «свищ» труби не є доказом вини управителя та може бути наслідком фізичного зносу; відсутні докази того, що апелянт знав або повинен був знати про дефект та не вжив необхідних заходів. Відтак, не доведеним є склад цивільного правопорушення та вини КП "ЖИТЛО-СЕРВІС".
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/11011/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Ходаківська І.П.
У зв`язку з перебування судді Ходаківської І.П. у відпустці, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/456/26 від 09.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 справу № 910/11011/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя: Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025 у справі № 910/11011/25. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
Про перегляд справи в апеляційному порядку учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується довідками від 17.02.2026 про доставку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 до електронних кабінетів сторін.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Також судовою колегією зазначається, що відзив на апеляційну скаргу від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходив, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269 частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 14.01.2021 між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА", як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір страхування № FHC.066200, відповідно до якого об`єктом страхування була квартира АДРЕСА_1 . 
20-21 липня 2021 року із технічного поверху будинку 35 відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 .
03.08.2021 комісією у складі працівників відділення № 1 КП "ЖИТЛО-СЕРВІС" за участі страхувальника складено Акт про залиття, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_2 на час обстеження спостерігалось: в коридорі (загальна площа 9,3 кв.м.) сліди від залиття на стелі, пошкодження шпалер стіни; в коморі - сліди від залиття на стінах і стелі. Причиною залиття в квартирі АДРЕСА_2 є аварія на трубі гарячого водопостачання ("свищ") на технічному поверсі. 
Зазначений Акт про залиття затверджений в.о. менеджера (управителя) групи будинків відділення № 1 КП "ЖИТЛО-СЕРВІС".
04.08.2021 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "АЙ ЕКСПЕРТ" складено Звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в якому встановлено, що вартість майнового збитку становить 26 799,00 грн без ПДВ в частині оздоблення та 10 745,00 грн без ПДВ в частині меблів.
23.07.2021 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання збитку, завданого внаслідок залиття квартири.
На підставі страхового акта № 70510 від 09.08.2021, відповідно до розпорядження на виплату страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів у розмірі 24 799,00 грн на рахунок ОСОБА_2 (вигодонабувач), що підтверджується платіжною інструкцією № 5939 від 12.08.2021.
Позивач зазначав, що виплативши страхове відшкодування набув право вимоги до відповідача на суму 24 799,00 грн, оскільки відповідач як балансоутримувач будинку та відповідальний за належний стан внутрішньобудинкових мереж, не виконав свій обов`язок належним чином, що призвело до залиття квартири і завдання шкоди.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі № 910/11011/25, до суду І-ої інстанції не подав.
З урахуванням предмета позовних вимог, юридичних та фактичних підстав позову, з огляду на фактичні обставини справи колегія суддів зазначає, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.
Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Відповідно до частини 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки її заподіювача.
Як вказано в акті про залиття від 03.08.2021 залиття квартири № 78 відбулося внаслідок аварії на трубі гарячого водопостачання ("свищ") на технічному поверсі.
Акт складено комісією у складі працівників відділення № 1 КП "ЖИТЛО-СЕРВІС".
Як вбачається з інформації розміщеній на сайті: https://www.zhitlo-service.kiev.ua/?page_id=4132, будинок по вул. вул. Котельникова, 35 у м. Києві перебуває в управлінні відповідача.
01.03.2020 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вул. М. Котельникова, 35 у м. Києві укладено договір № 148-20 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком по вулиці М. Котельникова, 35 (скорочено - договір № 148-20).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
За визначенням, наведеним у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).
Згідно приписів Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 № 219 (далі - Порядок обслуговування) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку складається з комплексу робіт, що спрямовані на систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей інженерного обладнання. Поточний ремонт має проводитися з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію в періодах між капітальним ремонтом.
Дія Порядку обслуговування поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води.
Додатком № 4 до договору № 148-20 встановлені вимоги до якості послуги з управління багатоквартирним будинком, згідно яких управитель зобов`язаний здійснювати профілактичний огляд обладнання системи централізованого опалення, гарячого і холодного водопостачання - 2 рази на рік, огляд опалювальних приладів централізованого опалення будинку та запірно-регулювальної арматури на горищах і у підвальних приміщеннях в опалювальний період - 3 рази на рік.
Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила № 76).
У пункті 2 Правил № 76 унормовано, що технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків.
Зокрема, послуга із технічного обслуговування жилих будинків передбачає виконання організацію і планування поточного ремонту (п. 2.4 Правил № 76) та організацію і планування капітального ремонту (п. 5.2 Правил № 76).
Поточний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен проводитись з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт або реконструкцію.
Капітальний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта.
Періодичність профілактичного обслуговування елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання, системи центрального опалення в квартирах на горищах, підвалах (підпіллях), на сходових клітках повинно проводитись не рідше ніж кожні 3-6 місяців (додаток 2 до п. 2.1.5 Правил № 76). 
Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язки щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації, а також проведення поточного ремонту конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків).
В свою чергу утримання/обслуговування будинку передбачає технічний нагляд за станом в тому числі труб централізованого водопостачання та здійснення ремонтних робіт (в тому числі поточного та капітального ремонту системи труб водопостачання).
Більше того, як вбачається з Додатку № 5 до договору № 148-20 в структуру тарифу, встановленого за послуги управління, входять, зокрема: технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, опалення та зливної каналізації, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, теплопостачання, гарячого водопостачання, зливної каналізації, електропостачання.
Як наслідок, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як управителем багатоквартирного будинку, робіт/заходів щодо утримання мережі труб гарячого водопостачання в належному стані, здійснення її технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій тощо (протиправна поведінка) відбулось залиття застрахованої за договором квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди власникові квартири (причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою).
Зазначені висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, є правильними. 
На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надав звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в якому встановлено, що вартість майнового збитку становить 26 799,00 грн без ПДВ в частині оздоблення.
За вказаного, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів на спростування пошкоджень та вартості відновлювального ремонту, судова колегія вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено вартість завданого матеріального збитку власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття. 
Отже, розмір матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 , становить 26 799,00 грн без ПДВ.
Як вбачається зі страхового акта № 70510 від 09.08.2021, при розрахунку страхового відшкодування страховиком враховану встановлену договором безумовну франшизу в розмірі 2 000,00 грн.
Оскільки виплата здійснювалась на рахунок вигодонабувача за договором ( ОСОБА_2 ), то позивачем правомірно було взято для розрахунку суми страхового відшкодування розмір матеріального збитку без ПДВ за мінусом безумовної франшизи.
17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» і викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Аналогічний підхід до стандарту доказування «вірогідність доказів» висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, 31.03.2021 у справі № 923/875/19 та 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
За вказаних висновків щодо суті спору, колегія суддів висновується, що оскільки відповідач є особою на яку покладено обов`язок забезпечення належного технічного обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 , то саме останній несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок залиття квартири в сумі 24 799 грн (26 799,00 грн - 2 000 грн).
Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд першої інстанції.
В свою чергу, з урахуванням складання акта про залиття від 03.08.2021 залиття квартири № 78 з визначенням конкретних причин аварії на трубі гарячого водопостачання ("свищ") на технічному поверсі, комісією у складі працівників відділення № 1 КП "ЖИТЛО-СЕРВІС", який затверджений в.о. менеджера (управителя) групи будинків відділення № 1 КП "ЖИТЛО-СЕРВІС", з огляду на підтвердження позивачем розміру матеріального збитку власнику квартири № 78 в будинку № 35 по вул. Котельникова внаслідок залиття, приймаючи до уваги, що будинок по вул. вул. Котельникова, 35 у м. Києві перебуває в управлінні відповідача, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про недоведеність позивачем належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказами складу цивільного правопорушення та вини КП "ЖИТЛО-СЕРВІС", а тим самим й про невмотивованість висновків місцевого господарського суду в цій частині.
Щодо тверджень апелянта про недослідження судом 1-ої інстанції питання дотримання строку позовної давності, зокрема зважаючи, що страхове відшкодування виплачено позивачем 12.08.2021, що свідчить про подання 03.09.2025 позивачем позову після спливу трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, колегія суддів вказує таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).
Частинами 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Судовою колегією акцентується, що позивач звернувся до суду 03.09.2025, про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 24 799,00 грн.
Колегією суддів враховується, що приписами п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211"Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-19" на всій території України було встановлено карантин з 12.03.2020 по 22.05.2020. 
Дію карантину, встановленого цією постановою, було продовжено численними нормативно-правовими актами.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Крім того, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан. Численними Указами Президента України воєнний стан продовжено, в тому числі, й по теперішній час.
Згідно п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, наведеним вище в сукупності спростовуються доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 24 799,00 грн.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з істотним порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025 у справі № 910/11011/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (КП "ЖИТЛО-СЕРВІС").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025 у справі № 910/11011/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2025 у справі № 910/11011/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "ЖИТЛО-СЕРВІС". 
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак