ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. 	Справа № 520/9886/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026, суддя Ніколаєва О.В., по справі № 520/9886/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління поліції охорони в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління поліції охорони в Харківській області, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області, які викладені у листі від 20.12.2024 №111-20/43/40/02-2024, щодо відмови у присвоєнні спеціального звання «майор поліції» ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним призначенням позивача на посаду начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області з граничним званням за відповідною посадою «майор поліції», відповідно до вимог статей 80, 82-84 Закону України «Про Національну поліцію», з підстав, наведених у цій позовній заяві;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області розглянути питання про присвоєння 30.09.2024 спеціального звання «майор поліції» ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним призначенням позивача на посаду начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області з граничним званням за відповідною посадою «майор поліції», відповідно до вимог статей 80, 82-84 Закону України «Про Національну поліцію», з підстав, наведених у цій позовній заяві;
- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області, які викладені у листі від 20.12.2024 №111-20/43/40/02-2024, щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 включно грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадовим окладом начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, з розрахунком додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, які мають постійний характер), премія, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням посадового окладу начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, відповідно до статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII і пункту 16 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області провести перерахунок та здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 включно за посадовим окладом начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, з розрахунком додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, які мають постійний характер), премія, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням посадового окладу начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, відповідно до статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII і пункту 16 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, з урахуванням фактично здійснених виплат грошового забезпечення позивача за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно відмовлено йому у присвоєнні спеціального звання "майор поліції" у зв`язку з фактичним призначенням на посаду виконуючого обов`язки начальника Ізюмського районного відділенні Управління поліції охорони в Харківській області з граничним званням за відповідною посадок "майор поліції", відповідно до вимог статей 80, 82-84 Закону України "Про Національну поліцію" та протиправно та з порушенням чинного законодавства не проведено нарахування та виплати заявнику за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 грошового забезпечення за посадовим окладом начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, та з розрахунком додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, які мають постійний характер), премія, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що з 19.09.2022 позивачу повідомлено лише про покладання тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
Позивач наголошує, що з повним змістом наказу від 19.09.2022 №2560/с позивач ознайомлений лише з моменту отримання його копії із відзивом відповідача на позовну заяву від 22.05.2025 №2075/43/40/7-2025.
Також, позивач вважає, що представниками відповідача не доведено неможливість призначення позивача на посаду начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області з 20.01.2023.
Позивач наголошує, що з 20.01.2023 по дату звільнення 30.09.2024 позивачем не надавалася згода (усна або письмова) на тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, а відповідачем відносно позивача з 20.01.2023 не видавалися накази про покладання на позивача тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, отже відповідачем відносно позивача фактично реалізовано норму частини 1 та частини 8 статті 65 Закону №580-VIII, а саме: здійснено переміщення позивача на вищу посаду - у порядку просування по службі, за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. 
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що для реалізації свого бажання зайняти вакантну посаду начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області позивач був зобов`язаний перш за все виявити свою згоду (бажання) на зайняття цієї посади і подати своєму керівнику відповідний рапорт, а також отримати відповідний державний сертифікат про володіння державною мовою, пройти медичне і психофізіологічне обстеження і надати відповідну довідку ВЛК про придатність до проходження служби за цією посадою. Жодних цих дій позивач під час служби не вчиняв.
Після звільнення Ізюмського та Балаклійського районів Харківської області від ворожих військ позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків на території зони обслуговування свого територіального підрозділу, а також подав керівнику відповідача свій письмовий рапорт від 19.09.2022 про свою згоду з тимчасовим покладанням на нього обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
За весь спірний період позивач свого рапорту про погодження з покладанням на нього обов`язків начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області не відкликав, у встановленому законодавством порядку дій керівництва відповідача з цього приводу не оскаржував, двічі 01.08.2023 та 01.08.2024 без будь-яких заперечень підписував свої посадові інструкції по посаді т.в.о. начальника Ізюмського районного відділення УПО Харківської області, з усіма умовами несення служби та вимогами актів законодавства приводу проходження служби був обізнаний.
12.03.2026 Управління поліції охорони в Харківській області подано до суду апеляційної інстанції клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропуску позивачем процесуального строку для звернення до суду з питань проходження публічної служби. 
Аналізуючи наведене, колегія суддів у судовому засіданні протокольною ухвалою відмовила у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з тих підстав, що зазначене клопотання за своїм змістом фактично є вираженням незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції, що за процесуальною природою відповідає апеляційній скарзі, а не процесуальному клопотанню.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на службу в поліцію позивача прийнято наказом відповідача від 07.11.2015 №4о/с, з присвоєнням позивачу спеціального звання «капітан поліції».
Наказом відповідача від 07.08.2021 №427о/с позивача призначено на посаду старшого інженера Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
У період з 24.02.2022 по 15.09.2022 територія зони обслуговування Ізюмського РВ УПО Харківської області перебувала під окупацією ворожих військ російської федерації, послуг з охорони об`єктів на цій території відповідачем не надавалися. У цей час позивач перебував на території міста Харкова і залучався до виконання службових обов`язків на інших напрямках служби.
Після звільнення Ізюмського та Балаклійського районів Харківської області від ворожих військ позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків на території зони обслуговування свого територіального підрозділу, а також подав письмовий рапорт від 19.09.2022 про свою згоду з тимчасовим покладанням на нього обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
Наказом відповідача від 19.09.2022 №256 о/с на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
На підставі рапорту позивача від 24.06.2024 наказом відповідача від 24.09.2024 №486о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 30.09.2024.
Позивачем 18.11.2024 подано заяву до Управління поліції охорони в Харківській області щодо розгляду питання про присвоєння йому спеціального звання майора поліції у зв`язку з фактичним виконанням обов`язків начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони Харківської області та щодо проведення нарахування та виплати позивачу доплати в розмірі 50% посадового окладу начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони Харківської області, за період з 01.11.2022 по 30.09.2024 включно. Також, 18.11.2024 позивачем подано заяву до Управління поліції охорони в Харківській області щодо розгляду питання про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку у кількості 10 днів, яка не була врахована при звільненні позивача та проведенні розрахунку.
Листом відповідача від 20.12.2024 №3317/43/40/02-2024 позивача поінформовано про те, що наказом Управління від 13.12.2024 №640 о/с внесені зміни до наказу Управління від 24.09.2024 №486 о/с, з урахуванням грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку у кількості 10 днів, та надано копію відповідного наказу від 13.12.2024.
Також листом відповідача від 20.12.2024 №111-20/43/40/02-2024 позивачу відмовлено у питаннях присвоєння спеціального звання майора поліції та про виплату доплати за виконання обов`язків начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області. Вказана відмова мотивована нормами статті 105 Кодексу законів про працю України та нормами постанови КМУ від 30.08.2002 №1298.
Позивач, вважаючи підстави для відмови у присвоєнні спеціального звання «майор поліції» та по виплаті доплати за виконання обов`язків начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, є протиправними, такими, які суперечать вимогам чинного законодавства, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ відповідача від 19.09.2022 №256 о/с не містить положень про виплату позивачу посадового окладу за посадою саме начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області, а також з огляду на те, що цей наказ залишався чинним і дійсним та не був оскаржений позивачем, хоча він був з ним обізнаний, фактично тимчасово виконуючи покладені на нього обов`язки керівника цього підрозділу, відтак відсутні правові підстави для задоволення судом позовних вимог у цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію (Закон України №580-VIII).
Статтею 80 Закону України №580-VIII визначені види спеціальних звань поліцейських.
Відповідно до вказаної статті установлюються такі спеціальні звання поліцейських: 1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції; 2) спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції; 3) спеціальні звання вищого складу поліції: генерал поліції третього рангу; генерал поліції другого рангу; генерал поліції першого рангу.
Первинні спеціальні звання середнього складу поліції присвоює керівник поліції в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України (частина друга статті 81 Закону України №580-VIII).
Порядок присвоєння чергових спеціальних звань поліції визначений статтею 82 Закону України № 580-VIII.
Відповідно до частини першої статті 82 Закону України № 580-VIII чергові спеціальні звання поліції присвоюються після закінчення строку вислуги в попередньому званні, якщо інше не визначено цим Законом, за умови відповідності спеціального звання, що присвоюється, спеціальному званню, передбаченому займаною штатною посадою, відсутності незнятих дисциплінарних стягнень.
Частиною першою статті 83 Закону України № 580-VIII установлено такі строки вислуги в спеціальних званнях поліції: капрал поліції - 1 рік; сержант поліції - 3 роки; молодший лейтенант поліції - 1 рік; лейтенант поліції - 2 роки; старший лейтенант поліції - 3 роки; капітан поліції - 4 роки; майор поліції - 4 роки; підполковник поліції - 5 років.
Порядок присвоєння спеціальних звань достроково та присвоєння спеціального звання на один ступінь вище від звання, передбаченого займаною штатною посадою визначений статтею 84 Закону України № 580-VIII.
Згідно з частинами першою третьою статті 84 Закону України № 580-VIII достроково спеціальні звання можуть бути присвоєні в порядку заохочення після закінчення не менше половини визначеного строку вислуги в спеціальному званні (у разі дострокового присвоєння спеціального звання посмертно - незалежно від строку вислуги в попередньому спеціальному званні та займаній штатній посаді) у разі відповідності спеціального звання, що присвоюється, спеціальному званню, передбаченому займаною штатною посадою. Чергові спеціальні звання поліції на один ступінь вище від спеціального звання, передбаченого займаною штатною посадою, можуть присвоюватися в порядку заохочення після закінчення не менше ніж півтора строку вислуги у попередньому спеціальному званні. Зазначене в цій частині положення не поширюється на випадки, коли спеціальним званням, передбаченим штатною посадою, є спеціальне звання старшого сержанта поліції або полковника поліції. Підстави та порядок застосування заохочення у вигляді дострокового присвоєння спеціального звання та присвоєння спеціального звання на один ступінь вище від звання, передбаченого займаною штатною посадою, визначаються Дисциплінарним статутом.
Відповідно до частини п`ятої статті 84 Закону України № 580-VIII під час дії воєнного стану чергове спеціальне звання може бути присвоєно без встановлення термінів, передбачених цією статтею, достроково та на один ступінь вище від звання, передбаченого займаною штатною посадою, до підполковника поліції включно керівником Національної поліції України, а спеціальне звання полковник поліції - керівником Національної поліції України за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.
Дисциплінарним статутом встановлено сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 6 Дисциплінарного статуту встановлено, що заохочення є засобом підтримання службової дисципліни, що полягає у відзначенні поліцейського за успішне виконання ним обов`язків, а також за інші заслуги перед державою та суспільством.
Згідно з пунктами 8, 9 частини другої статті 6 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види заохочень, зокрема: дострокове присвоєння чергового спеціального звання; присвоєння спеціального звання, вищого на один ступінь від звання, передбаченого займаною штатною посадою.
Заохочення застосовуються до поліцейських на підставі сукупної оцінки професійних якостей, результатів службової діяльності, ступеня службової активності, ініціативності та стану дотримання службової дисципліни на підставі подання про заохочення. У поданні про заохочення зазначаються конкретні заслуги поліцейського, що стали підставою для внесення подання про застосування до нього заохочення. Забороняється внесення підлеглими подання про заохочення їхнього керівника. Заохочення поліцейського оформляється письмовим наказом. Зміст наказу оголошується особовому складу відповідного органу поліції та доводиться до відома поліцейського, якого заохочено. Підстави для застосування до поліцейського заохочень, порядок представлення до заохочення, розгляд матеріалів та прийняття рішення про заохочення або про відмову в заохоченні, опис заохочення, порядок вручення, а також його позбавлення та вилучення визначаються положенням про заохочення, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України. Рішення про заохочення поліцейського, прийняте з порушенням визначеного порядку або на підставі недостовірних відомостей, підлягає скасуванню, а виданий предмет заохочення - вилученню. За відсутності предмета заохочення його вартість відшкодовується в порядку, визначеному законодавством. Рішення про скасування заохочення поліцейського із зазначених цією статтею підстав приймається уповноваженим керівником за результатами проведеного в установленому порядку службового розслідування (стаття 9 Дисциплінарного статуту).
Частинами п`ятою та шостою статті 10 Дисциплінарного статуту передбачено, що дострокове присвоєння чергового спеціального звання здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про Національну поліцію» та може бути застосовано до поліцейського, який має стаж служби в поліції не менше п`яти років.
До поліцейського, до якого застосовано заохочення у виді дострокового присвоєння чергового спеціального звання, повторно такий вид заохочення може бути застосований не раніше ніж через три роки, крім випадків застосування зазначеного виду заохочення до поліцейських за виявлені мужність і героїзм під час рятування життя громадян або затримання особливо небезпечних злочинців. Під час дії воєнного стану заохочення у виді дострокового присвоєння чергового спеціального звання може бути застосовано до поліцейського без дотримання строків, зазначених у частині п`ятій цієї статті та абзаці першому цієї частини, до підполковника поліції включно керівником Національної поліції України, а спеціальне звання полковник поліції - керівником Національної поліції України за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до статей 81-85 Закону України №580-VIII та з метою визначення порядку присвоєння спеціальних звань поліції, подання матеріалів для їх присвоєння, а також позбавлення спеціальних звань, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2016 №177, затверджено Порядок присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань (далі також - Порядок № 177).
Пунктом 2 розділу І Порядку №177 встановлено, що первинні спеціальні звання середнього складу поліції присвоюються особам, уперше прийнятим на службу в поліцію, які не мають військових звань офіцерського складу запасу або спеціальних звань середнього складу інших органів державної влади з призначенням на посаду, після закінчення курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації) та оголошуються наказом по особовому складу.
Подання про присвоєння чергових спеціальних звань поліції особам, які проходять службу на посадах молодшого та середнього складу поліції, готуються кадровими підрозділами органів та підрозділів поліції для підготовки наказу по особовому складу (пункт 14 розділу І Порядку № 177).
Згідно з пунктами 5, 7 розділу ІІ Порядку №177 матеріали для присвоєння спеціальних звань середнього складу поліції особам, у яких установлений строк вислуги в спеціальному званні закінчується на перше число наступного місяця, надсилаються до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України до 05 числа поточного місяця. За своєчасне подання матеріалів про присвоєння спеціальних звань середнього складу поліції відповідає керівник органу чи підрозділу поліції, у якому проходить службу особа, що представляється до присвоєння спеціального звання, а контролюють - керівники підрозділів кадрового забезпечення цих органів та підрозділів або особи, які виконують їх обов`язки. Матеріали про присвоєння спеціальних звань виконуються у друкованому вигляді, виправлення в них не допускаються. За своєчасне представлення осіб молодшого та середнього складу до присвоєння чергових спеціальних звань поліції відповідають посадові особи кадрових підрозділів згідно з чинним законодавством.
Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Порядку №177 подання про присвоєння спеціальних звань поліції, які надсилаються до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України, подаються за підписом керівників органів та підрозділів поліції або осіб, які виконують їх обов`язки.
Отже, порядок присвоєння спеціальних звань поліції установлений нормами статей 80-85 Закону України «Про Національну поліцію», наказом МВС України від 12.03.2016 №177 «Про затвердження Порядку присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань» та наказом Національної поліції України від 04.12.2015 №142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань».
Оскільки з 07.11.2015 позивач проходив службу на посаді середнього складу поліції з граничним званням «капітан поліції», правових підстав для обов`язкового присвоєння йому спеціального звання «майор поліції» на момент проходження служби не було.
З матеріалів справи встановлено, що наказом відповідача від 24.09.2024 №486о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 30.09.2024.
За час служби позивач відповідних дій по реалізації своїх прав з приводу присвоєння чергового спеціального звання «майор поліції» до керівництва відповідача чи вищих органів не звертався, у встановленому чинним законодавством порядку відповідних дій (бездіяльності) відповідача не оскаржував, а заявив такі вимоги вже після свого фактичного звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.
Можливості присвоєння поліцейському чергових спеціальних звань поліції після його звільнення зі служби чинним законодавством України не передбачено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача у частині зобов`язання відповідача здійснити присвоєння позивачу спеціального звання «майор поліції» з огляду на те, що він тривалий час виконував обов`язки за вищою посадою, не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю у відповідача законодавчо встановленого обов`язку вчинити такі дії згідно з нормами статей 81-85 Закону України №580-VIII та наказу МВС України від 12.03.2016 №177.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок та здійснити виплату грошового забезпечення позивачу за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 включно за посадовим окладом начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, з розрахунком додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням посадового окладу начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, відповідно до статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-УІІІ і пункту 16 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, з урахуванням фактично здійснених виплат грошового забезпечення позивача за період з 20.01.2023 по 30.09.2024 включно, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1 Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та якій неодноразово продовжувався та діє до цього часу.
Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Цим Указом було передбачено, що Міністерство внутрішніх справ України (у т.ч. Національна поліція України, яка є його структурним підрозділом) зобов`язане запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932- XII (далі – Закон України №1932-ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України №1932-ХІІ оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.
Частиною першою та другою статті 12 Закону України №1932-ХІІ передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи. Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.
Відповідно до статті 12 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.
До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України. Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.
Відповідно до частини четвертої 4 статті 18 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Управління поліції охорони в Харківській області (Відповідач) є спеціально створеним територіальним органом в системі органів та підрозділів Національної поліції України для надання послуг з охорони власності та громадян на договірних засадах, має статус окремої юридичної особи та зареєстроване в ЄДРПОУ як орган державної влади. Поряд з виконанням охоронних функцій, під час несення служби поліцейські охорони Управління здійснюють безпосередні заходи з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю та забезпечують виконання інших завдань, покладених законодавством на Національну поліцію України.
Закон України №580-VІІІ є спеціальним актом законодавства, в якому законодавець безпосередньо врегулював усі питання проходження служби в поліції та виплати грошового забезпечення поліцейським.
Частиною другою статті 24 вказаного Закону України №580-VІІІ встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості
Частиною третьою статті 24 Закону України №580-VІІІ передбачено, що у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Згідно з нормами частини другої статті 1 Закону України №580-VІІ діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Правовідносини з виплати грошового забезпечення поліцейським на сьогодні врегульовані нормами частин 1, 2 статті 94 "Грошове забезпечення поліцейських" Закону України №580-VІІІ якими встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Таким чином, законодавець у вказаному вище спеціальному акті законодавства встановив, що під час проходження служби в поліції поліцейські отримують грошове забезпечення (а не заробітну плату), а всі умови (розмір і порядок виплати) грошового забезпечення поліцейських згідно з цим Законом України №580-VIII визначаються КМУ та безпосередньо Міністром внутрішніх справ.
У зв`язку з тимчасовою окупацією Ізюмського та Балаклійського районів Харківської області надання охоронних послуг на території після вересня 2022 року булп дуже незначною, кількість договорів на охорону об`єктів була невеликою і фактична чисельність особового складу Ізюмського РВ УПО Харківської області (у т.ч. станом на вересень 2024) становила лише 10 осіб поліцейських, з яких було лише дві особи середнього начальницького (офіцерського) складу поліції (позивач та командир взводу), а інші 8 осіб перебували на посадах рядового та молодшого начальницького складу.
Відтак, у період воєнного стану позивач виконував свої обов`язки поліцейського і приймав участь у виконанні завдань поліції передбачених законом в умовах воєнного часу, свято та непорушно дотримуючись Конституції України і законів України, Присяги, віддано служив Українському народові, сумлінно, чесно і зразково виконував службові обов`язки та був готовим до виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави (як робили та продовжують робити це інші поліцейські Харківській області, в тому числі і поліцейські Управління поліції охорони в Харківській області), не допускав негідних вчинків та стримував від них інших.
Розміри посадових окладів та окладів за спеціальними званнями поліцейських по конкретних посадах в органах поліції, а також розміри усіх інших складових грошового забезпечення поліцейських встановлені нормами постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (з наступними змінами та доповненнями). Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, далі - Порядок №260) і розділом II "Грошове забезпечення" цього Порядку №260 визначені усі складові грошового забезпечення поліцейських.
Постанова Кабінету Міністрів України №988 та Порядок №260 є актами спеціального законодавства, у яких безпосередньо врегульовані всі питання порядку нарахування, обчислення та виплати грошового забезпечення поліцейським, які значно відрізняються від загальних умов нарахування, обчислення та виплати заробітної плати працівникам підприємств, установ та організацій згідно з нормами загального трудового законодавства. Наприклад, згідно з спеціальними нормами Порядку №260 незалежно від обставин того, чи перебуває поліцейський протягом окремого місяця на службі, на лікарняному чи у черговій відпустці, йому виплачується щомісячне грошове забезпечення по відповідній посаді в одному і тому ж розмірі, в одні і ті ж строки, а розмір такого щомісячного грошового забезпечення не залежить ні від фактичної кількості годин несення служби, ні - від обсягу виконання посадових обов`язків.
Відповідно до абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ порядку №260 поліцейським, що обіймають штатні посади, на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими вакантними посадами з вищими посадовими окладами в тому самому органі, виплачуються посадові оклади за посадами, обов`язки за якими тимчасово виконуються, за умови зазначення в наказі вищого розміру посадового окладу. Ці норми не зобов`язують керівника органу поліції в обов`язковому порядку здійснювати виплату таким поліцейським виплату грошового забезпечення за вищою посадою, а лише надають йому право на здійснення такої виплати шляхом визначення вищого розміру посадового окладу у відповідному наказі про покладання обов`язків.
Відповідно до норм статті 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику. Віддавати (видавати) незаконний наказ або такий, що не пов`язаний із службовою діяльністю поліції або виходить за межі посадових (функціональних) обов`язків керівника, забороняється. Керівник відповідає за відданий (виданий) наказ, результати його виконання, відповідність його закону.
Наказ, відданий (виданий) з порушенням вимог закону або з перевищенням повноважень, є недійсним та підлягає скасуванню прямим керівником.
Аргументи апеляційної скарги позивача стосовно того, що зміст наказу відповідача від 19.09.2022 №256 о/с не було належним чином доведено до позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи встановлено, що після звільнення Ізюмського та Балаклійського районів Харківської області від ворожих військ позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків на території зони обслуговування свого територіального підрозділу, а також подав керівнику відповідача свій письмовий рапорт від 19.09.2022 про свою згоду з тимчасовим покладанням на нього обов`язків за вакантною посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області.
Крім того, за весь спірний період позивач свого рапорту про погодження з покладанням на нього обов`язків начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області не відкликав, у встановленому законодавством порядку дій керівництва відповідача з цього приводу не оскаржував, двічі 01.08.2023 та 01.08.2024 без будь-яких заперечень підписував свої посадові інструкції по посаді т.в.о. начальника Ізюмського районного відділення УПО Харківської області, з усіма умовами несення служби та вимогами актів законодавства приводу проходження служби був обізнаний.
За весь спірний період проходження служби в поліції з 01.11.2022 по 30.09.2024 позивач перебував на посаді середнього начальницького складу і виконував покладені на нього посадові обов`язки в посиленому варіанті службової діяльності, за що, зокрема, щомісяця отримував встановлену додаткову грошову винагороду згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі від 30 000, 00 грн до 100 000,00 грн на місяць.
Під час розгляду справи судом встановлено, що оскільки наказ відповідача від 19.09.2022 №256 о/с не містить положень про виплату позивачу посадового окладу за посадою саме начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області, а також з огляду на те, що цей наказ залишався чинним і дійсним та не був оскаржений позивачем, хоча він був з ним обізнаний, фактично тимчасово виконуючи покладені на нього обов`язки керівника цього підрозділу, відтак відсутні правові підстави для задоволення судом позовних вимог у цій частині.
Аргументи апеляційної скарги позивача, що відповідно до частини 2 статті 69 Закону №580-VIII, безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців, але з 20.01.2023 відповідачем більше не видавалися накази про тимчасове покладання обов`язків на позивача за посадою начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, колегія суддів не бере до уваги оскільки дійсно частина 2 статті 69 Закону №580-VIII обмежує тривалість тимчасового виконання обов`язків, проте не є підставою для висновку про перебування позивача на посаді начальника Ізюмського районного відділення Управління поліції охорони в Харківській області, як помилково вважає апелянт.
Аргументи апеляційної скарги позивача, що відповідачем здійснено переміщення позивача на вищу посаду відповідно до частини 1 та частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII тому, що з 20.01.2023 по 30.09.2024 позивач продовжував виконувати обов`язки начальника Ізюмського РВ УПО Харківської області, колегія суддів вважає помилковими оскільки саме по собі фактичне виконання обов`язків за вищою посадою не є юридичною підставою для визнання такого виконання переміщенням (просуванням по службі) у розумінні частини 1 та частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII. Крім того, колегія суддів зазначає, що переміщення на вищу посаду є управлінським рішенням суб`єкта призначення, яке приймається з дотриманням встановленої процедури; оформлюється відповідним наказом; відсутність такого рішення та належного оформлення виключає можливість вважати особу призначеною або переміщеною на посаду, незалежно від тривалості фактичного виконання нею відповідних функцій.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні адміністративного позову за взаємопов`язаними позовними вимогами слід відмовити повністю.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі № 520/9886/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі № 520/9886/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі 27.03.26.