Справа № 766/2409/25
н/п 2/766/2430/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
03.03.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участі секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у лютому 2025 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 10746,46 грн., яка складається з: 8247,12 грн. - інфляційне збільшення боргу; 2499,34 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.09.2007 року ОСОБА_1 уклала із Акціонерним банком «Факторіал-Банк» кредитний договір № Э_00174/49_07, згідно якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 4500,00 дол. США на строк з 26.09.2007 року по 15.09.2009 року.
З метою забезпечення кредитного договору, 26.09.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № Э_00174/49_07/ДП за змістом п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі відповідати за виконання позичальником його боргових зобов`язань за Договором кредиту № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року.
Внаслідок невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року та договором поруки № Э_00174/49_07/ДП від 26.09.2007 року, банк був вимушений звернутись до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.06.2009 року по справі № 2-2527/09 позовні вимоги Акціонерного банку «Факторіал-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Факторіал-Банк» 17007,06 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року та 420,07 грн. судових витрат.
Після набрання рішенням законної сили були отримані та передані на виконання органів державної виконавчої служби виконавчі листи. Однак, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною.
Станом на 14.02.2025 року рішення суду не виконано у повному обсязі, заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а також опублікування оголошень про виклик до суду ОСОБА_2 на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 82-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» .
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачам вручена.
Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідачі не скористалися. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду справи, суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 26.09.2007 року ОСОБА_1 уклала із Акціонерним банком «Факторіал-Банк» кредитний договір № Э_00174/49_07, відповідно до умов якого кредитодавець, при наявності вільних кредитних ресурсів, зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності у сумі 4500,00 дол. США, зі сплатою 22% річних (п.п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.1.1 Договору, термін користування кредитними коштами встановлюється з 26.09.2007 року по 15.09.2009 року включно на умовах, визначених цим договором.
26.09.2007 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № Э_00174/49_07, за умовами якого прийняв за себе зобов`язання відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 умов щодо сплати суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісійних, а також можливих штрафних санкцій та інших витрат у розмірі, в строк та на умовах, передбачених кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року (п. 1.1 Договору поруки).
Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснювала щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила прийняті на себе договірні зобов`язання. У цьому зв`язку Акціонерний банк «Факторіал-Банк» звернувся із позовом до суду з вимогою про стягнення боргу в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.06.2009 року по справі № 2-2527/09 позовні вимоги Акціонерного банку «Факторіал-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Факторіал-Банк» 17007,06 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року та 420,07 грн. сдових витрат.
Після набрання рішенням законної сили були отримані та передані на виконання органів державної виконавчої служби виконавчі листи. Однак, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною.
04.08.2010 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голопристанського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 19546075 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржник за вказаною адресою у виконавчому документі не проживає.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 2-2527/09 від 22.09.2021 року задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони правонаступником. Замінено стягувача Акціонерний банк «Факторіал-Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.06.2009 року по справі № 2-2527/09 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Факторіал-Банк» заборгованості за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року.
Станом на 14.02.2025 року рішення суду не виконано у повному обсязі, заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, у зв`язку із чим, за розрахунками позивача, у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло право на стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсотків, нарахованих у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 10746,46 грн., яка складається з: 8247,12 грн. - інфляційне збільшення боргу; 2499,34 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника та поручителя за кредитним зобов`язанням заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України) у розмірі 10746,46 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року, тобто стягнення на підставі статті 625 ЦК України відсотків нарахованих за невиконання грошового зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, підтвердженої рішенням суду.
У згаданому вище рішенні, в судовому порядку встановлено обставину, що відповідачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є порушниками грошового зобов`язання, що виходячи з положень ЦК України є підставою для застосування до них правових наслідків, встановлених договором або законом, та, зокрема, у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України до погашення заборгованості.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У даному випадку, зобов`язання між сторонами виникло з договору, за яким ОСОБА_1 зобов`язалася розрахуватися з позивачем на умовах, визначених сторонами; поручителем за вказаним зобов`язанням виступає ОСОБА_2 .
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і тривав до 04.09.2025 року, а саме після набрання чинності Закону України «Про внесення зміни до розділу «прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності».
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 3% річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим до 04.09.2025 року (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. 
Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.06.2009 року по справі № 2-2527/09 встановлено наявність невиконаних кредитних зобов`язань позичальника перед банком, позов банку задоволено та вирішено стягнути на користь Акціонерного товариства «Факторіал-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 17007,06 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року та 420,07 грн. судових витрат.
Водночас, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідачі у повному обсязі виконали рішення Дніпровського районного суду м. Херсона № 2-2527/09 від 23.06.2009 року та повернули позивачу у повному обсязі встановлену даним рішенням суму заборгованості у розмірі 17007,06 грн., ними суду не надано.
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що вимоги позивача про сплату відповідачем 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором № Э_00174/49_07 від 26.09.2007 року, є правомірними.
З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України шляхом стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 10746,46 грн., яка складається з: 8247,12 грн. - інфляційне збільшення боргу; 2499,34 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року.
Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідачі, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надали, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованість у розмірі 10746,46 грн., яка складається з: 8247,12 грн. - інфляційне збільшення боргу; 2499,34 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що сторонами не заявлено клопотань про звільнення від сплати судового збору та відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № 66 від 14.02.2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачів на його користь у повному обсязі.
На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 274-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційного збільшення боргу та 3% річних за користування грошовими коштами - задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 10746 (десять тисяч сімсот сорок шість) гривень 46 копійок, яка складається з: 8247 (вісім тисяч двісті сорок сім) гривень 12 копійок - інфляційне збільшення боргу; 2499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 34 копійки - 3% річних за користування грошовими коштами за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Найменування сторін :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», юридична адреса: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308. Код ЄДРПОУ 42251700. 
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 03.03.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова