Справа № 947/7231/26
Провадження № 2/947/2524/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 року 
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Куриленко О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2026 року зареєстровано позовну заяву, що надійшла через систему «Електронний суд», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (код за ЄДРПОУ 39433769) грошові кошти в розмірі 6 750 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу в розмірі 6750 грн.; інфляційні втрати, пеню та три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення, розрахунок яких необхідно здійснити судом та судові витрати.
В обґрунтування свого позову посилається на те, що 18.11.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2023 року  ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була одночасно забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-209201417 та в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом AT002759841. Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , складає 27.000,00 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до платіжного доручення від 01.03.2023 року здійснило виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , в розмірі 27000 грн. ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-209201417 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування №EP-209201417 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 13500 грн. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, оскільки відповідач керував транспортним засобом, щодо якого було укладено договір страхування на пільгових умовах, у зв`язку зі здійсненням виплати страхового відшкодування, на підставі положень викладених у ст.38-1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 13500 грн. – 50% = 6750 грн.
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 02 березня 2026 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в прядку спрощеного провадження. 
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без їх участі. 
Відповідач –  ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному на 09.04.2026 року, позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення з нього суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6750 грн. також просив зменшити витрати на правову допомогу.
Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 18.11.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2023 року  ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була одночасно забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-209201417 та в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом AT002759841.
Відповідно до п. 3.1. Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 р. № 464/2020 страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним Внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших Внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом 1961 заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування. 
Відповідно до п. 4.1. Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. 
Відповідно до п. 5.1. Порядку страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування. Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.
Відповідно до п. 5.2. Порядку Розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші Внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) у залежності від розміру шкоди за формулами: якщо визначений розмір шкоди є у межах страхової суми за відповідний тип шкоди за будь-яким із Внутрішніх договорів страхування: Ск = Св/Кс – Ф.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , складає 27000 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до платіжного доручення від 01.03.2023 року здійснило виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , в розмірі 27000 грн. 
Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Таким чином, керуючись положеннями Цивільного кодексу та Порядку, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» набуло права вимоги до позивача на 50% від суми виплаченого страхового відшкодування на користь потерпілої особи та звернулося з заявою на виплату страхового відшкодування до позивача.
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-209201417 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування №EP-209201417 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 13500 грн. 
Позивач, на виконання полісу страхування №EP-209201417, відповідно до вимоги на виплату страхового відшкодування, згідно Порядку МТСБУ з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу Hyundai ACCENT, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 13500 грн., що підтверджується платіжними документами, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. 
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до п. 13.2. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України – учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. 
При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-209201417 щодо транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , було застосовано пільгу 50 відсотків від вартості страхового платежу, оскільки страхувальником за Полісом є особа, яка має статус інвалідності відноситься до пільгової категорії у відповідності до п. 13.2. ст. 13 Закону № 1961-IV. 
Відповідно до п. 13.2. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначена пільга надається виключно за умови особистого керування страхувальником таким транспортним засобом. 
Відповідно до матеріалів страхової справи, під час настання вищевказаної ДТП транспортним засобом TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , керував відповідач, який не є страхувальником за Полісом №EP-209201417, який було укладено на пільгових умовах. 
Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 
Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, оскільки відповідач керував транспортним засобом, щодо якого було укладено договір страхування на пільгових умовах, у зв`язку зі здійсненням виплати страхового відшкодування, на підставі положень викладених у ст.38-1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до Відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 13500 грн. – 50% = 6750 грн.
Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу в розмірі 6750 грн.
Щодо стягнення інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Даною нормою закону визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі №910/1238/17 зазначено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення – прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 2 та 3 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Нормами ЦК України, які регулюються взаємовідносини регресу та суброгації, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено стягнення з винної особи в ДТП пені, інфляційних втрат та річних при стягненні понесених страховиком виплат за умовами договору.
Тобто, таке право у позивача може виникнути лише на підставі судового рішення про стягнення коштів у порядку регресу.
З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що відповідач не може вважатися боржником у розумінні вимог статті 625 ЦК України, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім того, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8022,50 гривень.
Витрати на правову допомогу підтверджуються Договором про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 року, Актом прийому-передачі наданих послуг №41111п/1 до договору наданням правничої допомоги згідно Договору від 16.07.2025 року.
Вирішуючи дане питання, суд приходить до висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню.
Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення
Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.
Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Відповідач заявив клопотання про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем.
Суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення шкоди, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною, розглянута без участі представника позивача, за його заявою.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у загальному розмірі 8022,50 грн. є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (у зв`язку зі зверненням позивача до суду через систему «Електронний суд» передбачено 0,8 ставки судового збору).
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 999, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 4, 17,18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, – 

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», код за ЄДРПОУ 39433769, суму виплаченого страхового відшкодування, в порядку регресу в розмірі 6750 грн., сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
В решті позовних вимог, – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:         О. М. Куриленко