Номер провадження: 22-ц/813/631/26 
Справа № 522/10279/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Одеська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Одеської міської ради,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В травні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, в обґрунтування якої зазначила, що починаючи з 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали проживати однією сім?єю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 успадкував квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Починаючи з 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали за цією адресою. 17.09.2019 року ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
ОСОБА_1 посилається, що факт спільного проживання підтверджується показами свідків, фотографіями, спільними витратами, також ОСОБА_1 здійснювала організаційні заходи щодо поховання ОСОБА_2 .
Позивач просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім?єю починаючи з січня 2008 року по 11.09.2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 02 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю задовольнив. Встановив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю починаючи з січня місяця 2008 року по 11 вересня 2022 року.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції врахував надані позивачем пояснення, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідженні в судовому засіданні письмові докази, а саме копію паспорту, спільні фотографії. Суд також зазначив, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що крім позивача ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Оскільки, заперечуючи проти позову, сторона відповідача не надали будь-яких доказів, які спростовують позовні вимоги, аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року по справі № 522/10279/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що докази, на які посилається суд першої інстанції, за своїм змістом та суттю не підтверджують факт спільного проживання не менш як п`ять років на час відкриття спадщини та ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, а понесення позивачем витрат не може бути фактично ціною за отримання спадщини особами, які не мають на це права.
Скаржник посилається, що на момент відкриття спадщини та майже протягом шести місяців до смерті спадкодавця ОСОБА_1 фактично не проживала з останнім однією сім`єю, отже не могла вести спільне господарство та мати взаємні права та обов`язки, оскільки, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 25.03.2022 року з донькою та онуками поїхала до Болгарії, при цьому ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_2 лише 17.09.2019 року, тобто за три роки до відкриття спадщини. 
Скаржник вважає, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без належних, достатніх та допустимих доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних прав та обов`язків позивача зі спадкодавцем не свідчить про виникнення права на спадкування в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Крім того, на думку відповідача, договір замовлення на організацію та проведення поховання від 16.09.2022 року, договір купівлі-продажу дверей від 03.06.2019 року № 468 та роздруківки фотознімків не дають змогу встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.08.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_1 право подати до Одеського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Одеська міська рада копію ухвали про відкриття провадження отримала 13.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Одеська міська рада, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 судові повістки-повідомлення отримали 09.12.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме записи домашньої відеозйомки, на який зафіксовано характер відносин позивача та спадкодавця за 2008 рік, 2012-2016 роки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.09.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме відеозаписів за 2008, 2012-2016 роки.
В лютому 2026 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про доручення доказів, а саме декларація про вибір лікаря, який надає медичну допомогу від 29.12.2018 року № 0001-3НТН-АК00 відносно ОСОБА_1 та № 0001-3Р6Н-АК00 відносно ОСОБА_2 ; заявка на доставку вантажу від 02.06.2019 року із магазину «Епіцентр К»; заявка на металопластикові вікна «Steko» та відповідна видаткова накладна від 01.06.2019 року; довідка про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 – червень 2022 року; трудова книжка ОСОБА_2 відповідно до якої він з 24.01.2011 по 24.10.2011 року перебував на обліку у Одеському міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. В судовому засіданні 12.02.2026 року представник позивача просив залишити без розгляду клопотання в частині доручення до матеріалів справи кредитного договору №138100/0005ХSGF від 19.07.2013 року, який укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , оскільки зазначений договір міститься в матеріалах справи.
Крім того, надійшло клопотання про витребування доказів, а саме позивач просив: витребувати у Філії одеського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» інформацію чи дійсно фінансовим номером телефону ОСОБА_2 був 0678300396 та витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області інформацію щодо розміру пенсії, яка нараховувалася ОСОБА_2 з 01.01.2015 року по дату смерті.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про доручення доказів до матеріалів справи, а саме долучено до матеріалів справи: декларацію про вибір лікаря, який надає медичну допомогу від 29.12.2018 року № 0001-3НТН-АК00 відносно ОСОБА_1 та № 0001-3Р6Н-АК00 відносно ОСОБА_2 ; заявку на доставку вантажу від 02.06.2019 року із магазину «Епіцентр К»; заявку на металопластикові вікна «Steko» та відповідна видаткова накладна від 01.06.2019 року; довідку про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 – червень 2022 року. Відмовлено в долучені трудової книжки ОСОБА_2 та довідки УПФУ у Київському районі міста Одеси, що ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволені клопотання про витребування доказів, оскільки предметом позову є встановлення факту спільного проживання, а встановлення доходів ОСОБА_2 не стосується предмету позову.
В судовому засіданні 12.02.2026 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції врахував надані позивачем пояснення, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідженні в судовому засіданні письмові докази, а саме копію паспорту, спільні фотографії. Суд також зазначив, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що крім позивача ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Оскільки, заперечуючи проти позову, сторона відповідача не надали будь-яких доказів, які спростовують позовні вимоги, аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2008 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі №2-1919.
21.10.2008 року право власності  ОСОБА_2 на квартиру   АДРЕСА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Після смерті  ОСОБА_2 відкрилась спадщина на зазначену квартиру. 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
На виконання ухвали суду від 17.07.2023 року про витребування доказів Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса надано копію спадкової справи №1031/2022 до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 09.11.2022 року до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .
Листом від 09.11.2022 року державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса повідомив  ОСОБА_1 про те, що в документах, які були надані для оформлення спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , відсутні документи, що є доказом сімейних відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
ОСОБА_1 зареєстрована з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 17 вересня 2019 року, що підтверджується записами в паспорті позивачки серії НОМЕР_2 . 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Спірні правовідносини виникли щодо встановлення факту проживання однією сім`єю  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2008 року по 11.09.2022 року.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначала, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадкування за законом четвертої черги, після померлого  ОСОБА_2 .
Отже метою звернення  ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з серпня 2008 року по день смерті  ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_2 є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно.
Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Тлумачення наведених норм матеріального права свідчить про те, що у разі, коли особа на час відкриття спадщини постійно, не менше п`яти років, проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю, то вона вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не заявила про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 є доведеність факту їх спільного проживання протягом останніх п`яти років (на момент відкриття спадщини), як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, ведення спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З пояснень позивачки вбачається, що приблизно з 1994 року вона та ОСОБА_2 почали проживати однією сім`є. Спочатку вони проживали за адресою по АДРЕСА_1 . Згодом, після смерті ОСОБА_4 , батька спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона та ОСОБА_2 почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 . Проживали вони як одна сім`я, сприймали один одного як чоловік та дружина, вели спільне господарство, піклувалися один про одного. Після смерті ОСОБА_2 позивач похоронила його та виконала останнє бажання – розвіяла прах над морем у сімейному колі.
Судом першої інстанції допитувались свідки ОСОБА_6 (сусідка), ОСОБА_7 (похресниця), показання яких підтверджують факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, наявність спільного бюджету, спільного харчування, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного проживання, утримання житла.
Покази свідків, які допитувалися судом першої інстанції містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.
На підтвердження наявності факту проживання однією сім`єю позивачем надано суду спільні фотографії в колі родини, копію договору про відкриття банківського рахунку від 19 липня 2013 року, копію договору купівлі-продажу № 468 від 03.05.2019 року.
19 липня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 138100/0005ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, у розділі 8 «Адреса і реквізити сторін» якого зазначено: клієнт ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , моб. телефон НОМЕР_3 .
За договором купівлі-продажу № 468 від 03.06.2019 року, укладеним між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , продавець зобов`язується передати товар у власність покупця та змонтувати його на об`єкті покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах договору. 
Предметом договору купівлі-продажу є – блоки дверні металеві протиударні вхідні з класом вогнестійкості Е130 (п. 2.1. договору). 
У договорі купівлі-продажу № 468 зазначено місце проживання ОСОБА_1 – АДРЕСА_3 . 
Посилання скаржника на те, що покупець та його адреса в договорі купівлі-продажу від 03.06.2019 року № 468 вписані ручкою, тому договір не є належним доказом, колегія суддів не приймає, оскільки форма договору є типовою, яка розроблена продавцем на певний товар - блоки дверні металеві протиударні вхідні з класом вогнестійкості Е130, куди вписується прізвище, ім`я по батькові та адреса покупця. Тому вказане спростовує доводи апеляційної скарги. 
З договору – замовлення від 16.09.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 є замовником за організацію та проведення поховання ОСОБА_2 . 
Судом першої інстанції правильно зазначено, що з фотографій вбачається, що протягом тривалого часу позивач та спадкодавець разом проводили час, перебували на святкуваннях, урочистих заходах разом. Характер фото свідчить про те, що позивач та спадкодавець на багатьох фотографіях знаходяться поруч, обіймаються. Обстановка на фотографіях також різна, від домашньої до урочистої.
Отже надані суду фотокартки у сукупності з іншими доказами та поясненнями свідків свідчать про існування між позивачем та ОСОБА_2 відносин, притаманних сім`ї.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції надавши належну оцінку наданим позивачкою доказам у сукупності, урахувавши пояснення свідків, дійшов правильного висновку про обґрунтованість висновку про доведеність позивачем факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з січня 2008 року по 11 вересня 2022 року.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.02.2026 року долучив до матеріалів справи декларацію № 0001-3НТН-АК00 від 29.12.2018 року, декларацію 0001-3Р6Н-АК00 від 29.12.2018 року, заказ замовлення на встановлення вікон від 01.06.2019 року, податкові накладні від 01.06.2019 року.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. 
За змістом частини п`ятої статті 13 ЦПК України на суд покладені обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити зазначені вище докази.
29.12.2018 року ОСОБА_1 уклала декларацію № 0001-3НТН-АК00 з лікарем, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_9 . В декларації місце проживання ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_3 , контактний номер телефону – НОМЕР_4 . 
29.12.2018 року  ОСОБА_2 уклавдекларацію № 0001-3Р6Н-АК00 з лікарем, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_9 . В декларації місце проживання ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_3 , контактний номер телефону – НОМЕР_4 . 
Отже ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 разом в один день уклали декларацію з лікарем ОСОБА_9 , який надає первинну медичну допомогу, при цьому вказавши у декларації  ОСОБА_2 контактний номер телефону, який належить ОСОБА_1 .
У заказі замовленні від 01.06.2019 року адреса місця проживання ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_3 .
Ураховуючи викладені обставини та надані позивачем докази у їх сукупності колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками у період з січня 2008 року по 11 вересня 2022 року, що, дає право на спадщину у відповідності до ст.1264 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_1 у період з 25 березня 2023 року по день смерті спадкодавця за кордоном не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення, оскільки відсутність одного із членів сім`ї за місцем проживання іншого у зв`язку із навчанням, виїздом на роботу, воєнним станом, не свідчить про припинення спільного проживання та припинення взаємних прав та обов`язків. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права, а саме розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Так, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання.
З протоколів судового засідання вбачається, що судом розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, сторонами надавались пояснення, судом допитувались свідки.
Посилання скаржника на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 643/6628/16, постанові від 03.03.2020 року у справі № 676/3396/19, постанові від 27.01.2021 року у справі № 200/14300/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки ухвалені за інших обставин та правовідносин сторін.
Колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивачем доведено у встановлений процесуальним законом спосіб, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, доведено наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, взаємних прав та обов`язків, а отже наявні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко