УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 686/32704/24
провадження № 51-1334ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України,
уродженця смт Ланівці, Тернопільської області,
раніше не судимого, 

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області вироком від 10 вересня 2025рокувизнав   ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК, та призначив йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК - у виді обмеження волі на строк 1 рік;
- за ч. 5 ст. 407 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалив рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_4 з моменту вступу вироку в законну силу та в порядку ч. 5 ст. 72 КК зарахував йому в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 03 липня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 15 січня 2026року вирок місцевого суду стосовно   ОСОБА_4 залишив без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду,  ОСОБА_4 04 січня 2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 1 від того ж дня прибув на військову службу та був зарахований до списків особового складу цієї військової частини на всі види забезпечення при військовій частині, прийняв справи і посаду та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу до військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Вимоги статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира(начальника).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався по теперішній день.

Разом із тим 19 вересня 2022 року ОСОБА_4 , порушуючи вимоги вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем ЗСУ, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та перебував поза її межами, за місцем свого проживання, де проводив час на власний розсуд і не виконував обов`язки військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок недоторканності України допоки не з`явився за викликом 16 жовтня 2024 року до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області. 

Крім того, 12 травня 2025 року близько 12:00 перебуваючи неподалік КН «Хмельницька міська лікарня», ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, діючи з прямим умислом, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, всупереч вимог статей 2, 7, 12, 25, та 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» помітив на узбіччі дороги три пігулки білого кольору в блістерному упакуванні, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,05389 г та достовірно знаючи, що виявлена ним речовина є наркотичною, з метою власного вживання, без мети збуту, взяв її та помістив собі у праву кишеню кофти, таким чином умисно, незаконно, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,05389 г і умисно незаконно зберігав при собі 12 травня 2025 року з 12:00 до 13:53.

Того ж дня з 13:53 до 13:59, в ході огляду місця події неподалік буд. № 74 на вул. Проскурівській в м. Хмельницькому, працівники поліції виявили і вилучили у ОСОБА_4 три пігулки білого кольору у блістерному упакуванні, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,05389 г, які він умисно, незаконно придбав і зберігав без мети збуту та добровільно видав.

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, метадон (фенадон) (Таблиця ІІ Список N? 1) віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01 серпня 2000 року N? 188, «метадон (фенадон)», масою 0,05389 г становить величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів.

Таким чином, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, незаконно, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, а саме статей 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», умисно, незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,05389 г, без мети збуту.

Дії  ОСОБА_4 місцевий суд кваліфікував за ч. 1 ст. 309 КК та ч. 5 ст. 407 КК (в редакції КК від 07 травня 2022 року), як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту і, відповідно, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вимоги касаційної скарги й доводи особи, яка її подала 

У касаційній скарзі захисник, не оскаржуючи доведеності винуватості  ОСОБА_4 і правильності кваліфікації його дій, посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд справи у цьому суді.

Касатор уважає, що апеляційний суд з урахуванням визнання вини ОСОБА_4 , його каяття, згоди на розгляд справи у порядку ст. 349 КПК, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, вчинення правопорушень через стан здоров`я, безпідставно не застосував приписи ст. 69 КК.

Крім того, на думку автора скарги суд під час призначення покарання не урахував, що ОСОБА_4 проходив службу, має травму пов`язану з її проходженням, не заперечує проти повернення на військову службу після лікування.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 та ч. 5 ст. 407 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині ніким не оскаржується.

Доводи захисника фактично зводяться до оспорювання призначеного  ОСОБА_4 покарання і на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

Кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК, однак лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. 

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

Визначаючи поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. 

Як убачається з матеріалів справи, місцевий суд, з рішенням якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, під час призначення покарання  ОСОБА_4 взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених правопорушень, зокрема злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, який відноситься до тяжких, особу винного, який хоча раніше не судимий, однак за місцем проходження служби характеризується незадовільно.

Крім цього, дотримуючись приписів статей 50, 65 КК суд урахував пом`якшуючі покарання обставини: визнання вини, щире каяття і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання хоча і в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі однак у мінімальній його межі, передбаченій санкцією тяжчої за своїм видом і розміром із інкримінованих засудженому частини статті.

З таким рішенням місцевого суду погодився суд апеляційної інстанції і погоджується касаційний суд.

З урахуванням вимог ст. 69 КК, ні суд першої ні апеляційної інстанцій не знайшли підстав для її застосування, Верховний Суд також не убачає наявності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених правопорушень і з урахуванням сукупності даних про особу засудженого, доходить висновку про те, що такі обставини не відповідають вимогам ст. 69 КК та не нівелюють суспільну небезпеку, зокрема, злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК та не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо суворості покарання та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й достатні мотиви спростування. Ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог статей 412-414, 419 КПК.

З урахуванням призначення ОСОБА_4 покарання у нижній межі санкції тяжчої за своїм видом і розміром із інкримінованих йому частин статей, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, щодо такого покарання, оскільки указане вище у цьому рішенні у сукупності не є передумовою для призначення засудженому покарання меншого від найнижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої йому частини статті.

Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 ККі не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості. 

Водночас у касаційній скарзі захисника немає будь-яких доводів щодо обставин кримінального провадження, які б не були досліджені та ураховані судами попередніх інстанцій і надають можливість Верховному Суду скасувати постановлене апеляційним судом рішення.

З касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника, оскільки не встановлено невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, Суд уважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: 

ОСОБА_1    ОСОБА_2  ОСОБА_3