Справа № 345/7531/25
Провадження № 2/339/86/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(з а о ч н е)

04 березня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

27.01.2026 до Болехівського міського суду Івано-Франківської області на підставі ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.01.2026 надійшли за підсудністю матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») через систему «Електронний суд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, представник позивача Романенко М.Е. просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1404838559006 від 17.02.2024 у розмірі 21670 грн; 2422,40 грн сплаченого позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу 6 000 грн. 
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Віва Капітал» (ЄДРПОУ: 40860735, ТОВ «ФК «Віва Капітал», кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1404838559006 (Договір). За умовами кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. За даним договором Кредитодавець надає позичальникові кредит в розмірі, визначеному договором, на умовах строковості, зворотності, платності. Мета отримання кредиту - споживчі цілі. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти, які нараховуються з дня видачі коштів по день погашення Кредиту за відсотковою ставкою, що встановлюється в передбаченому Договором порядку. За вказаним договором ТОВ «ФК «Віва Капітал» перераховано відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5500 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням ст.526, ст.527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 18.10.2024 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) укладений Договір факторингу №18102024, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1404838559006 від 17.02.2024. 
За Договором факторингу сума боргу перед Новим кредитором становить 21670 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 5500 грн; заборгованість за відсотками – 16170 грн. Позивач, який набув права грошової вимоги, на останню відому адресу реєстрації відповідача направив повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Віва Капітал» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору. Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені Кредитним договором.
Ухвалою судді від 28 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача Романенко М.Е., який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув, направив до суду клопотання від 02.02.2026 про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання 17 лютого 2026 року та 04 березня 2026 року не прибула, про дату, час та місце судових засідань була належно повідомлена, що підтверджується розписками про особисте отримання судових повісток; правом на подачу відзиву не скористалася, причин своєї неявки не повідомила.
Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). 
У ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд установив, що 17.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю«Фінансова Компанія «Віва Капітал» (ТОВ «ФК «Віва Капітал») та відповідачкоюОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1404838559006 (Договір). Договір укладено в електронній формі, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений на зазначений відповідачем номер телефону, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.30-33, 27). 
За умовами вказаного Договору (п.1.1-п.1.16), ТОВ «ФК «Віва Капітал» надає позичальникові ОСОБА_1 кредит на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитного ліміту - 5500 грн, строк кредитування 120 днів з 17.02.2024 по 16.06.2024. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 16.06.2024 або достроково. Тип процентної ставки – фіксована. Дисконтна процента ставка – 2,45% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 01 по 20 день включно. Базова процентна ставка – 2,45% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується після 20 дня користування кредитом по день повернення кредиту. Цільове призначення кредиту: споживчі цілі. Денна процентна ставка – 2,46642 %. Продовження строку кредитування не передбачено. 
Відповідно до п.2.23 договору кредит надається шляхом переказу коштів кредитодавця в сумі 5500 грн на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_1 . Додатком 1 до Договору, що також підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором,  визначено графік платежів (а.а.33 зворот). 
Отже 17.02.2024 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та відповідачка ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Зі змісту Договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. 
ТОВ «ФК «Віва Капітал» зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 1404838559006 від 17.02.2024 виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 5500 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту, що підтверджується довідкою від 23.12.2025 про успішність перерахування грошових коштів 17.02.2024 в сумі 5500 грн на картку №НОМЕР_1 (а.с.38). Саме такий номер картки було вказано позичальником (відповідачемОСОБА_1 ) у п.2.23 Договору від 17.02.2024.
Проте відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить заборгованість за тілом кредиту – 5500 грн, заборгованість за процентами.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1  взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора. 
Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
18 жовтня 2024 року міжТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого первісний кредитор ТОВ «ФК «Віва Капітал» відступає фактору ТОВ «Діджи Фінанс» визначені в реєстрі права вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором (п.1, п.2.1, п.2.2 договору факторингу) (а.с.35-36).
Позивачем долучено копію акту приймання-передачі реєстру прав вимог, підписаного сторонами договору факторингу 18.10.2024 (а.с.20), витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 18.10.2024 (а.с.24), платіжної інструкції від 18.10.2024 про оплату за відступлення прав вимоги за вказаним договором факторингу (а.с.40).
Отже ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1  за вищезазначеним договором №1404838559006 від 17.02.2024.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №1404838559006 від 17.02.2024 (кредитним договором)з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, у результаті чого в неї виникла заборгованість. 
З наданого позивачем розрахунку за договором також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №1404838559006  заборгованість обліковувалась у розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу і додаткові нарахування позивачем не проводились. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1404838559006  від 17.02.2024 загальна сума заборгованості станом на 15.06.2024 становить 21670 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 5500 грн, заборгованості за процентами – 16170 грн (а.с.25), - які позивач просить стягнути з відповідача. 
Вказану заборгованість нараховано в межах строку кредитування.
Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» як новим кредитором, за Договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 1404838559006 від 17.02.2024 (кредитним договором). Доказів погашення сумизаборгованості матеріали справи не містять. Відповідач не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов, не надала суду доказів, які б спростовували погодження із кредитодавцем усіх істотних умов договору, оформленого в електронній формі, не надала доказів на спростування розрахунку заборгованості перед ТзОВ «Діджи Фінанс» та для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань.
Отже, оскільки відповідач не виконала в повній мірі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором з повернення основного боргу (тіла кредиту) та сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5500 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 16170 грн, суд зазначає наступне.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за договором №1404838559006 від 17.02.2024 здійснювалось первісним кредитором за період з 17.02.2024 по 15.06.2024 (обумовлені сторонами кредитного договору 120 днів строку кредитування) включно із застосуванням процентної ставки в розмірі в розмірі 2,45 % в день.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Вказаним Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22.04.2024, 1,5% - до 20.08.2024, а з 21.08.2024 діє процентна ставка 1%.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, умови укладеного кредитного договору, якими передбачено встановлення денної процентної ставки більше 1,5 % з 22.04.2024, відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягав до стягнення з відповідача за договором №1404838559006 від 17.02.2024 становив 13348,50 грн, з яких: 8893,50 грн - проценти за період з 17.02.2024 по 22.04.2024 (5500 грн тіло кредиту х 2,45 % х 66 днів), 4455 грн - проценти за період 23.04.2024 по 15.06.2024 (5500 грн тіло кредиту х 1,5 % х 54 дні).
Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 5500 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 13348,50 грн, всього 18848,50 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Підстави для стягнення з відповідача решти 2821,50 грн нарахованих відсотків відсутні, оскільки такі нараховані первісним кредитором понад гранично допустимі законом ставки, з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування». У цій частині вимоги позивача не ґрунтуються на законі й не підлягають задоволенню. Нарахування процентів за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509, частинах 1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 2107 грн (18848,50 грн х 2422,40 грн / 21670 грн).
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Ч.1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.3-ч.6 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідач не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляла.
При цьому, суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, відповідно до якої: у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п.185).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (п.188 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (п.189 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав копії: договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка Михайла Едуардовича, з однієї сторони та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №841 від 22.07.2016 з іншого боку (а.с.28-29); детальний опис виконаних робіт на загальну суму 6000 грн (а.с.26); акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17.11.2025 (а.с.21); свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на Лівак І.М. (а.с.42); додаткової угоди від 17.11.2025 до договору №42649746 від 01.01.2025 (а.с.37).
Відповідно до копій детального опису робіт (наданих послуг) від 17.11.2025 та акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17.11.2025 позивачу були надані такі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (1,5 год); складання позовної заяви, у т.ч. попередній розрахунок суми судових витрат (3 год); формування додатків до позовної заяви (1 год), загальна кількість годин 5,5 год. Сума послуг визначена у 6000 грн.
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою, належить до категорій справ, що розглядаються у спрощеному провадженні через її малозначність, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів. Фактично адвокатом складено лише один процесуальний документ у справі -позовну заяву, що не є великим за обсягом та складним за змістом. У судових засіданнях адвокат участі не брав, справу розглянуто без участі сторін.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат за надані послуги, однак з огляду на типовість даної цивільної справи, наявність сталої судової практики, суд вважає, що адвокатські послуги, наведені в копіях детального опису робіт та акті про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17.11.2025, та тривалість яких визначено як п`ять з половиною годин, - не відповідають критерію реальності часових витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає доцільним обмежити в 2000 грн. Вказаний розмір витрат суд вважає пропорційним до предмета спору в даній справі (типова справа про стягнення кредитної заборгованості), а витрати - такими, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тобто є дійсними та потрібними, з огляду на розумну потребу судових витрат для даної справи.
Оскільки суд задовольнив позов частково (в сумі 18848,50 грн, що становить 86,98% від суми заявлених вимог), то витрати позивача на правничу допомогу слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 1739,60 грн (2000 х 86,98%), відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив: 

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1404838559006 від 17 лютого 2024 року в загальному розмірі 18848 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 50 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2107 гривень 00 копійок та 1739 гривень 60 копійок витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, адреса для листування: 07406, Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, 21/1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42649746;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 04 березня 2026 року.

Суддя: М.П.Кілик