РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/2059/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 12.09.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до загального страхового стажу періоди його догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
На обґрунтування спірних правовідносин позивач зазначив, що він як потерпілий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на пільгову пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, проте відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії. Зауважує, що відповідачем протиправно не враховано періоди догляду за дитиною, постраждалою від Чорнобильської катастрофи до досягнення 12 років до її страхового стажу. За таких обставин, просив позов задовольнити у повному обсязі. 
Ухвалою суду від 11.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
12.09.2025 позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності подані позивачем документи для вирішення питання про призначення пенсії надійшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням відповідача від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки Пенсійним органом не зараховано до загального страхового стажу періоди, зокрема, догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, у зв`язку з тим, що посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 не завірено печаткою.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон
№1058-IV).
Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Суд зазначає, що належними документами підтверджується як наявність статусу потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії, так і проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю понад 27 років з 26.04.1986 по 11.11.1987, з 14.05.1988 по 06.02.1980 та з 20.04.1990 по 01.01.2015 (до моменту включення м. Березне, Рівненської області в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (ІV зона)) (повних 5 років станом на 01.01.1993), а відтак, і його право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, тобто з 55 років.
Пенсійного віку 55 років ОСОБА_1 досягнув у 2020 році, проте за призначенням пенсії за віком звернувся уже по досягненню ним 59 річного віку – 12.09.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема для позивача станом з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
На момент звернення позивача (12.09.2025) із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ йому виповнилося 59 років, отже з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років, позивач набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з урахуванням норм ст.26 Закону №1058-IV у 58 років (63-5) за умови наявності стажу станом на 2024 рік від 15 до 25 років.
Таким чином, по досягненню 58 років (63 роки загальний вік та необхідність мінімум 20 років стажу у цьому віці) ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у випадку наявності не менше 15 років стажу (20 років – 5 років зниження стажу, зменшеного на кількість років зниження пенсійного віку).
Отже, по досягненню позивачем 58 річного віку від нього вимагається 15 років загального страхового стажу для призначення пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови в призначенні пенсії слугував факт відсутності необхідного страхового стажу, оскільки Пенсійним органом не зараховано до загального страхового стажу періоди догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, відповідач відмовився зарахувати до загального страхового стажу періоди догляду позивачем за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12- річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, оскільки посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 не завірено печаткою.
Суд зазначає, що пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі – Порядок №637), час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.
Таким чином, Порядок №637 не вимагає обов`язкового надання таких документів, а вказує, що з них можна встановити час догляду.
Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем надані наступні документи:
1. свідоцтво про укладення шлюбу позивача із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2. свідоцтво про народження ОСОБА_3 та його посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи;
3. трудова книжка дружини позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 31.05.1989;
4. заява про підтвердження видачі посвідчення дитини, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС від 08.08.2025;
5. заява про підтвердження видачі посвідчення дитини, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС від 18.09.2025;
6. лист Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 22.09.2025 №Р-559/230;
7. корінець довідки та протокол вручення республіканських посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Окрім цього, із наявних в розпорядженні Пенсійного органу документів вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1992 по 02.01.1993, з 01.11.1994 по 31.12.2003 не перебував на роботі або ж не займався іншою діяльністю, яка може бути зарахована до загального страхового стажу.
Щодо посилання відповідача, що посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 , не завірено печаткою, суд зазначає наступне.
Дослідивши вказане посвідчення суд зазначає, що на такому посвідченні містяться контури печатки Рівненської обласної ради, якою скріплений підпис її керівника, що підписав таке посвідчення.
Як вбачається із посвідчення, відтиск печатки, розміщений на ньому втратив читабельний зміст через давність його скріплення (у 1995 році/понад 30 років тому).
Водночас, особа, яка подає документи для призначення пенсії не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві чи навчальному закладі, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації такої установи не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Крім того, суд зазначає, що для зарахування стажу важливим є саме період догляду за дитиною, а не наявність/відсутність печатки у посвідченні дитини, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.
Разом з тим, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 27 березня 2020 року у справі №496/1192/17 від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17 та інших.
Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1)перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Водночас, відповідачем не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту догляду у спірні періоди догляду позивачем за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку.
Зважаючи на це, у відповідача не було підстав для відмови в зарахуванні періодів догляду ОСОБА_1 за дитиною, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити йому з 12.09.2025 пенсію, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати.
Виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень
Згідно з ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права.
Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж законне має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Враховуючи викладене, суд не може втручатись в дискреційні повноваження пенсійного органу та вирішувати питання, які відносяться до його виключної компетенції.
Відтак, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії, порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
За нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, тобто задоволена основна позовна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором, і спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди його догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду Українив в Донецькій області судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 15 квітня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ,Краматорський р-н, Донецька обл.,84122, ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010) 

Суддя       С.А. Борискін