П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3349/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року у справі №400/3349/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
07 квітня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г", ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, яке у свою чергу підтверджується нотаріально завіреними копіями необхідних документів. 
Разом з цим, як стверджував позивач, будь-якого рішення за результатами розгляду поданого рапорту відповідачем не прийнято. Відтак, у даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 13 жовтня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г", ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та прийняти вмотивоване рішення відповідно до вимог Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, окружний адміністративний суд виходив з того, що оскільки командування Військової частини НОМЕР_1 не приймало будь-якого обґрунтованого рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, з посиланням на відповідні акти законодавства, а тому допустило бездіяльність, яка з вище наведених підстав підлягає визнанню протиправною із зобов`язанням відповідача належним чином розглянути рапорт позивача від 05.03.2025 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 (далі – скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано про те, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав наявне рішення суду, яке набрало законної сили. Так, як стверджує скаржник, позивач вже втретє звертається до суду із аналогічним позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, за наслідками судового розгляду рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №340/5283/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Відповідне рішення суду набрало законної сили.
При цьому, 16.10.2024 року позивач подав ідентичний за змістом позов до Військової частини НОМЕР_1 повторно до того ж самого суду, що підтверджується ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року про відкриття провадження у справі №340/6717/24.
Решта доводів апеляційної скарги зводиться до того, що у спірному випадку не має законодавчо правових підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г", ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 і займає посаду водія 4 самохідної батареї 2 самохідного дивізіону в/ч НОМЕР_1 .
05.03.2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку ОСОБА_1 подав на ім`я свого безпосереднього командира - командира 4 самохідної батареї НОМЕР_2 самохідного дивізіону в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г", ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", мотивуючи свій рапорт необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До поданого рапорту додано: 
- нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України, довідку РНОКПП та свідоцтва про народження; 
- нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 № НОМЕР_3 від 22.04.2024 року; 
- нотаріально засвідчену копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку від 16.01.2025 року №32; 
- нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК серії ААГ 841522 від 08.04.2024 року; 
- нотаріально засвідчену копію висновку ЛКК КНП "Смолінський ЦПМСД" №72 від 06.06.2024 року; 
- нотаріально засвідчену копію медичного висновку ЛКК КПП "Смолінський ЦПМСД" №72 від 06.06.2024 року про потребу у постійному догляді; 
- оригінал витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00049607083 від 20.02.2025 року про шлюб ОСОБА_2 та його розірвання; 
- нотаріально засвідчену копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 54 від 16.12.2024 року; 
- копію висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Смолінської селищної ради від 20.12.2024 року про доцільність призначення ОСОБА_1 піклувальником;
- копію рішення Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 24.12.2024 року №369 "Про призначення піклувальника" та затвердження висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Смолінської селищної ради від 20.12.2024 року; 
- копію відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2025 року №2344 на адвокатський запит про обстеження сімейного стану військовослужбовця; 
- копію відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.02.2025 року № 1963 на адвокатський запит про обстеження сімейного стану військовослужбовця.
Рапорт із додатками отримані відповідачем 10.03.2025 року, що підтверджується описом вкладенням до поштового відправлення із трекінгом №0407900422248.
Водночас, жодного рішення командуванням Військової частини НОМЕР_1 по суті вирішення рапорту не прийнято та не доведено до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини 2 цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно із частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися із військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
У рапортах зазначаються: 
«підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.».
Підстави звільнення із військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.
У відповідності із п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 ч. 12 ст. 26 Закону передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV (далі - Статут). 
Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.
Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024 року.
Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту. 
Згідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.
Положеннями пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Отже, наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення із військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.
При цьому розглянутим, на переконання апеляційного суду, вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення щодо результатів його розгляду з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Матеріалами справи підтверджено, що у рапорті від 05.03.2022 року про звільнення з військової служби позивач вказав підставу звільнення – необхідність здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. До рапорту позивач додав нотаріально посвідченні копії документів, які, на його думку, підтверджують наявність правових підстав для звільнення з військової служби.
Проте, відповідач не надав доказів належного результату розгляду даного рапорту, у тому числі таких, як прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби або відмови у задоволенні вимог рапорту, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку наявний факту протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, через що позовні вимоги є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності у даному випадку підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки у даному випадку поданий 05 березня 2025 року рапорт позивача не розглянуто по суті та не прийнято вмотивованого рішення відповідно до вимог Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559.
Що ж стосується доводів скаржника про наявність підстав для закриття провадження у справі, судова колегія вказує про таке.
Завданням адміністративного судочинства, у силу норм частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частини перша та друга).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Закриття провадження у цьому разі можливе за умови, якщо рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті та остаточно вирішені по суті.
Як установлено апеляційним судом, в провадженні Кіровоградського окружного адміністративного суду перебувала справа №340/5283/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому предметом позову були вимоги про:
«Визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 19.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт від 19.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами».
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі №340/5283/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Під час вирішення спору у справі №340/5283/24, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність заявлених позовних вимог з огляду на те, що станом на дату звернення з позовом визначений законодавством України строк розгляду рапорту не закінчився.
Крім того, як з`ясовано апеляційним судом, у подальшому позивач повторно звернувся з позовом до суду про:
«Визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 19.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт від 19.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.».
За наслідками розгляду справи №340/6717/24, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – закрито.
Закриваючи провадження у справі №340/6717/24, суд апеляційної інстанції вказав на наявність судового рішення у справі №340/5283/24 з того самого предмету спору і між тими самими сторонами, яке набрало законної сили.
Разом з цим, у цій справі №400/3349/25 позовні вимоги заявлені про визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 05.03.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Відтак, предметом позову у цій справі є бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, який позивачем поданий 05 березня 2025 року. 
Вказане не було предметом правової оцінки суду у справах №340/5283/24 та №340/6717/24, оскільки у вказаних справах предметом оскарження була бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, поданого саме 19.07.2024 року.
За таких обставин, доводи скаржника про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в інших справах №340/5283/24 та №340/6717/24 є помилковими, яке у свою чергу виключає наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року у справі №400/3349/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький