ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
30 березня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/46/26 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Охотницької Н.В.  
за участі секретаря судового засідання Коляски І.І. 
розглянув матеріали справи 
за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар", вул. І.Франка, буд. 2, с. Носів, Тернопільський район, Тернопільська область, 48033
відповідача 2 Громадської організації "с. Носів Благодар", вул. І.Франка, буд. 2, с.Носів, Тернопільський район, Тернопільська область, 48033
про припинення трудових відносин
За участі представників:
позивача: Ульянич Н.Д., Луцишин Г.М.;
відповідача 1: не прибув;
відповідача 2: Царіашвілі Г.М.
В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів
Суть справи: 
ОСОБА_1 (через представника – адвоката Луцищин Г.М.) звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" та Громадської організації "с.Носів Благодар" про припинення її трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на відмову голови Громадської організації "с. Носів Благодар" ( ОСОБА_2 ) у припиненні її трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" за угодою сторін.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30 січня 2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у цій справі на 23 лютого 2026 року о 10:00 год. Крім того, суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У підготовчому засіданні 23.02.2026 враховуючи неявку представників відповідачів 1 та 2 у підготовче засідання 23.02.2026, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та відповідно належного виконання завдань підготовчого провадження, судом відкладено останнє на 09 березня 2026 року о 10:00 год., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що позивача повідомлено під розписку, а відповідачів відповідною ухвалою суду.
09 березня 2026 року від представника позивача – Луцишин Г.М. надійшло клопотання б/н від 06.03.2026 (вх. №1812 від 09.03.2026) згідно якого остання просить суд долучити до матеріалів справи відомості про адреси електронної пошти відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар"- ulianychnadiia777@gmail.com та відповідача 2: Громадська організація "с.Носів Благодар"- blahodar21@ukr.net.
У підготовчому засіданні 09 березня 2026 року, враховуючи те, що сторонам забезпечено можливість подати заяви по суті справи, визначені ст. 161 ГПК України, які вони мали намір подати, відсутність заяв чи клопотань в присутньої у підготовчому засіданні позивачки та відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, визначених ч. 2 ст. 183 ГПК України, беручи до уваги те, що судом було створено сторонам необхідні умови для виконання завдань підготовчого провадження та надано достатньо часу для реалізації кожним учасником справи своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, суд у підготовчому засіданні 09 березня 2026 року, у відповідності до ст. 185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30 березня 2026 року о 09:30 год., без постановлення окремого процесуального документа з зазначенням про це у протоколі судового засідання відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що позивачку повідомлено під розписку, а відповідачам надіслано відповідні ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також додатково на повідомлені представником позивача електронні адреси відповідачів.
Зазначені ухвали суду від 09.03.2026, які направлялися відповідачам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, були повернуті суду без вручення адресатам, із зазначенням причини невручення – адресат відсутній за вказаною адресою. 
В судовому засіданні 30 березня 2026 року взяли участь представниця позивача та позивачка, які підтримали заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.
Додатково в судовому засіданні до закінчення судових дебатів представниця позивача повідомила про те, що докази в підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі будуть подані протягом визначеного законодавством строку 
Також в судове засідання прибула представниця відповідача 2 – голова Громадської організації "с. Носів Благодар" ОСОБА_2 , яка у вирішенні спору поклалася на розсуд суду.
При цьому додатково повідомила суду про наявність у неї додаткових доказів, які за необхідності можуть бути долучені до матеріалів справи, зокрема договору щодо проведення аудиту для перевірки фінансових документів ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар", протоколу (рішення) зборів Громадської організації "с.Носів Благодар", на якому розглядалось питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора товариства, та заяви про звільнення ОСОБА_1 від 30.04.2025. 
З огляду на зазначене, судом роз`яснено представниці відповідача, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України усі докази в підтвердження доводів та заперечень подаються сторонами на стадії підготовчого провадження. Зокрема, відповідач повинен подати такі докази з першою заявою по суті справи, в даному випадку – до відзиву на позов. Проте відзиву на позов від відповідача 2 у строк, визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, суду не надходило, крім того, у відповідача відсутній зареєстрований електронний кабінет відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України.
Враховуючи наведене, а також те, що суд вже оголосив про відкриття судового засідання для розгляду справи по суті, відсутність у матеріалах справи письмово викладеного відповідачем 2 клопотання про долучення доказів із зазначенням поважності причин їх ненадання на стадії підготовчого провадження, судом відмовлено у задоволенні усного клопотання представниці відповідача 2 про долучення доказів, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання відповідно до п.7 ч.2 ст.223 ГПК України.
Представник відповідача 1 в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача не надходило. 
Частинами 2, 3 ст.120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно з ч.5 ст.6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Слід зазначити, що оскільки у відповідача 1 відсутній зареєстрований електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, процесуальні документи у справі (ухвали суду від 30.01.2026, 23.02.2026 та від 09.03.2026) надсилались судом Товариству з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" та Громадській організації "с.Носів Благодар" на адресу їх місцезнаходження, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Франка І., буд. 2, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Носів, 48033, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, проте були повернуті суду без вручення адресату з підстав: "Адресат відсутній за вказаною адресою". 
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (ухвалою).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19).
Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу. Повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу.
Отже, судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення відповідача належним чином про час та місце розгляду справи. При цьому явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою, відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням.
Крім того, відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України, статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, отже, відповідач мав можливість ознайомитися з їх змістом.
Частиною 1 ст. 178 ГПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копії відзиву та доданих до нього документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. 
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.2 ст.178 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
Враховуючи, що сторонам забезпечено рівні та належні умови для надання заяв по суті справи, а також доказів, необхідних для розгляду справи, проте відповідачі своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалися, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності представника відповідача 1.
Щодо суті позовних вимог, представниця позивача зазначила, що відповідно до ст.37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", до товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32 - 36 цього Закону (якими визначено порядок скликання, проведення та прийняття рішень загальних зборів учасників товариства), а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті. 
Просить врахувати, що оскільки єдиним засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" є Громадська організація "с.Носів Благодар", то обов`язку скликати загальні збори товариства не було. Відповідно заява про звільнення надсилалася саме Громадській організації "с. Носів Благодар" в особі її голови. При цьому порядок скликання загальних зборів Громадською організацією для вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 визначено статутними документами відповідача 2, на що позивачка не мала змоги впливати. Позивачка неодноразово подавала заяву про звільнення, проте належного оформлення припинення трудових відносин не було, незважаючи на те, що ще в 2025 році позивачка передала по акту прийому-передачі рухоме і нерухоме майно, яке перебувало на балансі товариства, а також установчі документи і печатку товариства, тобто фактично не могла продовжувати здійснювати діяльність як директор товариства. Проте дане питання протягом більше як пів року не вирішувалося.
Також повідомила, що направлена заява ОСОБА_1 від 04.11.2025 до голови ГО "с. Носів Благодар" про звільнення її з посади директора за власним бажанням з 31.12.2025, була повернута заявнику 18.11.2025, та згодом (22.12.2025) повторно направлена громадській організації в іншому конверті і отримана громадською організацією 31.12.2025, докази чого містяться в матеріалах справи.
Зазначила, що 30.10.2022 було зареєстроване Товариство з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар", тоді як призначення ОСОБА_1 на посаду директора товариства відбулося у січні 2023 року. Відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо дати призначення керівника ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар" 30.10.2022 відображені автоматично з дати протоколу про створення товариства. 
Позивачка в судовому засіданні повідомила суду, що являється одним із засновників Громадської організації "с. Носів Благодар", яка є єдиним учасником ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар", і ініціювала скликання зборів громадської організації для розгляду питання про її звільнення. 
Представниця відповідача 2 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 зверталася до неї, як до голови Громадської організації "с. Носів Благодар", із заявою про її звільнення. Подана 30.04.2025 заява про звільнення ОСОБА_1 була підписана головою Громадської організації "с. Носів Благодар", після чого позивачка за актом прийому-передачі передала їй всі документи, а тому помилково вважала, що останню звільнено з посади директора. Також повідомила, що ОСОБА_1 надалі працювала на підприємстві і отримувала заробітну плату, а 10.02.2026 за останньою заявою ОСОБА_1 (від 04.11.2025) відбулися загальні збори Громадської організації "с. Носів Благодар", на яких вирішено, що питання про її звільнення буде вирішене після подання ОСОБА_1 фінансової звітності і проведення аудиту ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар". 
Під час розгляду справи судом заслухано позивачку, її представника та представника відповідача 2, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
30 березня 2026 року справу розглянуто по суті та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача-2, судом встановлено наступне. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар", зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.12.2022.
Засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" є Громадська організація "с. Носів Благодар", що володіє часткою в розмірі 7 179999,00 грн, що складає 100% статутного капіталу товариства.
Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар", затвердженого рішенням засновника від 30.10.2022, основною метою створення та діяльності Товариства є отримання прибутку, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у виконаних роботах і наданих послугах, продукції виготовленій Товариством; залучення українських та іноземних фізичних та юридичних осіб до спільної діяльності по насиченню ринку високоякісною продукцією, послугами та підвищення конкурентоспроможності Товариства на внутрішньому та зовнішньому ринку (п.2.1. Статуту).
Вищим органом управління Товариства є Загальні збори учасників. Якщо Учасником Товариства є одна особа, усі рішення, що належать до компетенції Загальних зборів, приймаються Учасником одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (п. 5.2. Статуту).
До компетенції Загальних зборів належить обрання одноосібного виконавчого органу Товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу Товариства. До призначення Директора рішенням Загальних зборів учасників та укладення з ним трудового договору (контракту) на визначений чи невизначений строк, керівництво діяльністю Товариства та тимчасове виконання обов`язків Директора рішенням Загальних зборів учасників може бути покладено на одного із учасників Товариства, на безоплатній основі, з усіма повноваженнями Директора, визначеними цим Статутом та законом (п.5.6.3 Статуту).
Загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених чинним законодавством України та цим Статутом, а також: з ініціативи виконавчого органу Товариства; на вимогу наглядової ради Товариства (п.п. 5.7; 5.7.1; 5.7.2 Статуту).
На вимогу учасника або учасників Товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу Товариства. Вимога про скликання Загальних зборів учасників подається виконавчому органу Товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного. Разом з питаннями, запропонованими для включення до порядку денного Загальних зборів учасників особою, яка вимагає скликання таких зборів, виконавчий орган Товариства з власної ініціативи може включити до нього додаткові питання. Загальні збори учасників можуть прийняти рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, встановлених Статутом Товариства щодо порядку скликання Загальних зборів учасників та щодо повідомлень, якщо в таких Загальних зборах учасників взяли участь всі учасники Товариства та всі вони надали згоду на розгляд таких питань. Скликання Загальних зборів учасників виконавчим органом Товариства відбувається шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства. Виконавчий орган Товариства зобов`язаний повідомити учасників Товариства не менше ніж за 5 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів учасників. Повідомлення, передбачене п.5.18. цього Статуту, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Повідомлення про проведення Загальних зборів учасників може додатково розміщуватись на веб-сайті Товариства та (або) надсилатись учасникам електронною поштою чи може вручатися особисто під розписку. На Загальних зборах учасників ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг Загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова Загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник Товариства, який взяв участь у Загальних зборах учасників, може підписати протокол. Усі витрати на підготовку та проведення Загальних зборів учасників несе Товариство. Якщо Загальні збори учасників ініційовані учасником Товариства, витрати на підготовку та проведення таких Загальних зборів учасників несе учасник Товариства, який ініціює їх проведення, якщо інше рішення не прийнято Загальними зборами учасників (пункти 5.7.3. 5.11. 5.13. 5.16. 5.17. 5.18. 5.19. 5.29. 5.30 Статуту).
Відповідно до пунктів 5.31; 5.32; 5.33 Статуту, Директор діє від імені Товариства та є його виконавчим органом. Директор призначається та звільняється Загальними зборами учасників. За рішенням Загальних зборів учасників Директор призначається на посаду за безстроковим або строковим трудовим договором. До призначення Директора рішенням Загальних зборів учасників та укладення з ним трудового договору (контракту) на визначений чи невизначений строк, керівництво діяльністю товариства та виконання обов`язків директора рішенням Загальних зборів учасників може бути покладено на одного із учасників Товариства, на безоплатній основі, з усіма повноваженнями Директора, визначеними цим Статутом та законом. Директор підзвітний Загальним зборам учасників, несе перед ними відповідальність за виконання їх рішень. Директор не має права приймати рішення, обов`язкові для учасників Товариства.
Директор Товариства забезпечує виконання рішень Загальних зборів учасників, а також виконання планів діяльності Товариства, організовує бухгалтерський облік і звітність. Директор має право вирішувати інші питання в межах прав, що надані йому Загальними зборами учасників. Директор не може бути одночасно головою Загальних зборів учасників Товариства. Директор може бути у будь-який час усунений від виконання своїх обов`язків за рішенням Загальних зборів учасників (пункти 5.35; 5.36; 5.37 Статуту).
Відповідно до п.5.6.17 Статуту, рішення з питань, що зазначені в підпунктах 5.6.5-5.6.8 даного Статуту, вважається прийнятим, якщо за нього проголосують усі учасники одностайно. З питань, що зазначені в підпунктах 5.6.1-5.6,4, 5.6.9-5.6.17 рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50% загальної кількості голосів учасників Товариства.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням №1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" від 02.01.2023 (копія долучена позивачем до позову), вирішено призначити на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" ОСОБА_1 ; укласти із призначеним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" ОСОБА_1 трудовий контракт терміном з 02 січня 2023 року по 31 грудня 2024 року.
Водночас згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань вбачається, що ОСОБА_1 є директором товариства, дата призначення (набуття повноважень) 30.10.2022, як зазначила представниця позивача в судовому засіданні, ця дата є датою створення товариства.
02.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" в особі учасника - Громадської організації "с. Носів Благодар", голови ОСОБА_2 , що діє на підставі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар", затвердженого Загальними зборами Громадської організації "с. Носів Благодар", з однієї сторони, та ОСОБА_1 , (надалі в тексті цього контракту - "Керівник"), з іншої сторони, далі разом іменовані "Сторони", уклали даний трудовий контракт (надалі "договір", або "трудовий договір") про те, що ОСОБА_1 приймається на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" на строк з 02 січня 2023 року по 31 грудня 2024 року включно.
Відповідно до умов контракту, цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником та Товариством, які з боку останнього реалізуються його органами управління та контролю. Кодекс законів про працю України, інші нормативні акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом. Керівник є повноважним представником Товариства при реалізації прав, повноважень, функцій, обов`язків, що передбачені законодавчими актами України та Статутом Товариства. Керівник діє на засадах єдиноначальності. Керівник підзвітний Вищому органу Товариства, в особі Загальних зборів учасників, у межах, встановлених чинним законодавством, Статутом Товариства та цим контрактом (п.п.1.2-1.5).
Цей контракт припиняється: при закінченні терміну дії контракту; за згодою сторін; з ініціативи Вищого органу Товариства до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених п.5.3. цього контракту; з ініціативи Керівника до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених п.5.4. цього контракту; з інших підстав, передбачених законодавством (п.5.2).
Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Вищого органу Товариства до закінчення строку його дії: а) у випадку систематичного невиконання Керівником обов`язків, покладених на нього п. 2.4. цього контракту або передбачених додатковими угодами до контракту; б) у випадку одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, що зумовило для Товариства настання негативних наслідків (як-от збитки, штрафи, постраждала ділова репутація Товариства тощо); в) якщо директор Товариства приховує інформацію щодо діяльності Товариства (п.5.3). 
Керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення строку його дії: а) у випадку систематичного невиконання органами управління та контролю Товариства обов`язків за цим контрактом чи прийняття ним рішень, що обмежують компетенцію або порушують права Керівника; б) втручання в його оперативно-розпорядчу діяльність, що може призвести або вже призвело до погіршення економічних показників діяльності Товариства; в) у випадку хвороби чи інвалідності (підтверджених відповідними медичними довідками), що перешкоджають виконанню обов`язків за контрактом; г) з інших підстав, що унеможливлюють подальше перебування на посаді директора Товариства (п.5.4).
За два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за згодою сторін продовжений або переукладений на новий строк. Якщо в цей термін жодна сторона не заявляє про його перегляд, внесення змін чи доповнень до нього, він вважається продовженим на тих же умовах та на такий же строк. Якщо розірвання контракту здійснюється на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, про це зазначається в трудовій книжці Керівника. Про намір достроково розірвати контракт Керівник повинен повідомити письмово Товариство за два місяці до моменту подачі заяви (п.п. 5.6, 5.7 контракту).
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа №14 від 21.10.2025 Громадської організації "с. Носів Благодар", директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" ОСОБА_1 , зверталася із заявою від 09.10.2025 до Громадської організації "с. Носів Благодар" про припинення трудових відносин за згодою сторін (п.1. ч.1 ст.36 КЗпП України), за наслідками розгляду якої ГО "с. Носів Благодар" в особі директора Царіашвілі Ганни, надіслала лист №14 від 21.10.2025 директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" ОСОБА_1 "Про відмову у припиненні трудових відносин", яким повідомила, що не погоджується на припинення трудових відносин за угодою сторін.
04 листопада 2025 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" ОСОБА_1 , зверталася із заявою від 04.11.2025 до голови Громадської організації "с. Носів Благодар" ОСОБА_2 про звільнення з посади за власним бажанням з 31.12.2025, докази надіслання та повернення вказаного листа заявнику (позивачу) 18.11.2025 містяться в матеріалах справи.
Крім того в матеріалах справи наявна накладна Укрпошти №4800000062465 від 31.12.2025 та опис вкладення до цінного листа №4800000062465 на ім`я Громадської організації "с. Носів Благодар" ОСОБА_2 , вул. І.Франка, буд. 2, с. Носів, Тернопільська область, з якого вбачається, що 22.12.2025 на адресу громадської організації було надіслано Заяву про звільнення за власним бажанням (як з`ясовано в судовому засіданні надсилалася та ж заява від 04.11.2025, яка повернулася позивачу без вручення 18.11.2025), цінний лист вручено ГО "с. Носів Благодар" 31.12.2025 .
Однак, станом на час подання позову (28.01.2026) до суду, трудові відносини з позивачкою не припинені, у зв`язку з чим остання звернулася із цим позовом до суду та просить про визнання трудових відносин припиненими на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням.
Разом з тим суд вважає за необхідне відзначити наступне, за приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення №1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі №1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт "г" частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України "Про господарські товариства" і частину п`яту статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.
При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
За змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №562/304/17 (провадження №14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/1-ц (провадження №14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17 (провадження №14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі №921/36/18 (провадження №12-293гс18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 19 жовтня 2022 року у справі №761/20061/21 вказала, що практика стосовно юрисдикційності розгляду таких справ в порядку господарського судочинства є сталою і не потребує відступлення від таких правових висновків.
Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити, зважаючи на таке. 
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Позивачка, з метою захисту своїх прав, просить визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" та ОСОБА_1 як директором товариства.
Відповідно до частини першої статті 84 Цивільного кодексу України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку. Отже, якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством.
В даному випадку, з урахуванням приписів статуту ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар", до спірних правовідносин застосовується Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 зазначила, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
За загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників або в окремих випадках - наглядової ради товариства. Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.
Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).
Водночас в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду директора Товариства рішенням №1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" від 02.01.2023, з укладенням трудового контракту №1 від 02.01.2023.
За приписами частини першої статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.
До компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства, прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників (ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Аналогічні положення закріплено у розділі 5 Статуту ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар".
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).
Відповідно до статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів. Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.
Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень (ч. 1-3 ст. 99 ЦК України).
Відповідно до статті 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.
До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.
Частиною 13 статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.
Загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства (п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Порядок скликання загальних зборів учасників товариства визначено статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", частина перша якої передбачає, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.
Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства (ч. 2-5, 11 ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
У постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою мав скликати загальні збори учасників товариства (пункт 1 частини першої, частина сьома статті 31 Закону №2275-VIII) з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків (частина тринадцята статті 39 Закону №2275-VIII), оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII, підпункт "є" пункту 8.5 Статуту). При цьому директор мав дотриматись вимог статті 32 Закону №2275-VIII та Статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства, зокрема: не пізніше, ніж за 30 днів до початку зборів шляхом надсилання поштовим відправленням з описом вкладення повідомити кожного з учасників товариства про порядок денний, дату, час і місце їх проведення, а також надати учасникам можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного, і забезпечити належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства в робочий час.
Відповідно до п. 5.17. Статуту скликання Загальних зборів учасників виконавчим органом Товариства відбувається шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства. 
Пунктом 5.18. Статуту передбачено, що Виконавчий орган Товариства зобов`язаний повідомити учасників Товариства не менше ніж за 5 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів учасників. 
Повідомлення, передбачене п.5.18. цього Статуту, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Повідомлення про проведення Загальних зборів учасників може додатково розміщуватись на веб-сайті Товариства та (або) надсилатись учасникам електронною поштою чи може вручатися особисто під розписку. У повідомленні про Загальні збори учасників зазначаються дата. час. місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до Статуту Товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. (п.5.19; 5.20 Статуту).
Судом встановлено, що у листопаді та грудні 2025 року ОСОБА_1 , як директор Товариства, надсилала на адресу засновника Громадської організації "с. Носів Благодар" заяви про звільнення за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України, докази чого наявні в матеріалах справи. 
Тобто, позивачка звернулася до відповідача (засновника відповідача) із заявою, в якій просила звільнити її з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" за власним бажанням на підставі ч. 1 ст.38 Кодексу законів про працю України. 
Згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Водночас суд відзначає, що особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що директор звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", тобто особливість звільнення директора із займаної посади полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства, в даному випадку за рішенням єдиного учасника. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року №14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року №8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №758/1861/18).
Щодо тверджень представника позивача про те що до товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", суд звертає увагу на те, що приписи вказаних статей визначають порядок скликання та проведення загальних зборів учасників товариства, прийняття рішень та спосіб голосування учасниками на зборах, у випадках, якщо учасниками товариства є декілька осіб, проте до даних правовідносин безумовно застосовується приписи статті 31 вказаного Закону, якою передбачено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства, тобто для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням директор, повинен не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та надіслати її єдиному учаснику товариства, а й ініціювати проведення зборів, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення, як це передбачено Законом та приписами Статуту товариства, тобто звернутися до останнього з повідомленням про скликання/проведення зборів та відповідно прийняття рішення з цього питання єдиним учасником, враховуючи особливість звільнення директора із займаної посади, як виконавчого органу товариства.
Разом, з тим, матеріали справи не містять доказів у розумінні статей 77-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження вчинення дій позивачем, щодо ініціювання проведення загальних зборів учасників товариства, за власною ініціативою виконавчого органу товариства, на вирішення яких було поставлено питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора у спосіб передбачений чинним законодавством України, в даному випадку відсутнє таке звернення до єдиного учасника товариства.
З урахуванням викладеного, суд відзначає, що ОСОБА_1 , як директор відповідача-1, не дотрималася вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статуту ТОВ "Соціальне підприємство "Носів Благодар" щодо ініціювання проведення/скликання загальних зборів учасників товариства, відповідно позивачем не вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин з відповідачем-1, відтак відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача внаслідок позбавлення його можливості припинити свої повноваження як директора товариства з незалежних від нього причин, а тому позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 2, 3 статті 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
При цьому суд зауважує, що всі інші доводи та міркування позивача та відповідача 2 взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 13, 14, 20, 73, 74, 76-79, 123, 129, 178, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" та Громадської організації "с. Носів Благодар" про припинення її трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Соціальне підприємство "Носів Благодар" у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України - відмовити.
2. Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 03.04.2026. 

Суддя Н.В. Охотницька