Справа № 198/317/25 
Провадження № 1-кп/0198/45/26
14.04.2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 за № 42024042120000063, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с.Терновий Котельніківського району Волгоградської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, із середньо-спеціальною освітою, не працює, не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, 

встановив :
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.
Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 03.02.2012 №247-11/VI «Про створення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території Юр`ївського (на теперішній час Павлоградського) району Дніпропетровської області створено ландшафтний заказник місцевого значення «Варламівський» загальною площею 801,34 га.
Згідно зі ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 46-1 ЗК України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти.
Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення, крім випадків, передбачених законом.
Як визначено статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з ч. 1 ст. 34 ЗК України земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби громадяни можуть орендувати.
Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації. 
Також, пунктом «г» частини 1 статті 150 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення відносяться до особливо цінних земель.
Таким чином, земельні ділянки в силу імперативної вказівки законодавця в зв`язку з розташуванням на них об`єкта природно-заповідного фонду – ландшафтного заказника місцевого значення «Варламівський» належать до земель природно-заповідного призначення незалежно від завершення процедури встановлення меж такого об`єкта в натурі. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки – будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Отже, зайнята земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.
Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огороджуванні ділянки, знищенні і встановленні межових знаків та у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження дерев чи кущів, розміщення будівельних матеріалів, випасання худоби, тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою або її частиною, вчиняє відносно неї певні дії як власник чи законний користувач, тобто в особистих інтересах або інтересах інших осіб - тих, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування або не передавалась у власність, та при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин.
Так, ОСОБА_4 в період часу з 14:23 по 18:00 годин 11 лютого 2025 року незаконно, порушуючи встановлений порядок набуття права користування землею для випасання худоби, реалізуючи злочинний умисел на зайняття земельних ділянок ландшафтного заказника місцевого значення «Варламівський», розташованого на території Юріївської селищної об`єднаної територіальної громади, діючи всупереч вимогам ст. ст. 34, 43, 46-1, 116 ЗК України, та ст.ст. 8, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», які регламентують набуття і реалізацію права на землю, а також режим використання земельних ділянок природно-заповідного фонду (ПЗФ), достовірно знаючи, що він не набув у встановленому законом порядку право користування земельними ділянками з кадастровими номерами 1225981000:01:001:0413 (площею 11,9938 га), 1225981000:01:001:0417 (площею 71,9154 га), 1225981000:01:001:0555 (площею 39,8077 га), що перебувають у комунальній власності Юріївської селищної об`єднаної територіальної громади, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без будь-яких законних підстав шляхом організації випасання худоби самовільно зайняв зазначені земельні ділянки, віднесені в силу закону до особливо цінних земель у зв`язку з їх розташуванням в межах ландшафтного заказника місцевого значення «Варламівський», а саме:
- на земельній ділянці з кадастровим номером 1225981000:01:001:0413 площею 11,9938 га, випасав 332 вівці;
- на земельній ділянці з кадастровим номером 1225981000:01:001:0417 площею 71,9154 га, випасав 365 овець та 51 коня;
- на земельній ділянці з кадастровим номером 1225981000:01:001:0555 площею 39,8077 га, випасав 46 корів.
Внаслідок самовільного зайняття зазначених вище земельних ділянок Юріївській селищній територіальній громаді в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області завдано значну матеріальну шкоду у розмірі 3 691 900,80 гривень.
Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 2  ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель.
Представник потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому, під час участі в судових засіданнях 25.08.2025 та 19.12.2025 показала, що розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації затверджено положення про створення заказника місцевого значення «Варламівський», однак охоронне свідоцтво не оформлювалось, земельні ділянки не огороджувалися та попереджувальні знаки не встановлювалися. Розпорядженням голови селищної ради створена комісія, до складу якої входила ОСОБА_6 , для обстеження земельних ділянок в межах ПЗФ відповідно до кадастрової карти з визначенням меж заказника Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру. 11 лютого 2025 року приблизно з 13:00 до 18:00 годин члени комісії за допомогою камери телефону проводили відеофіксацію місця випасу овець, корів, коней, їх кількість, визначали збитки, спричинені власнику землі, де розташований ландшафтний заказник «Варламівський», та наявність зазначеної худоби в Єдиному державному реєстрі тварин, при цьому співробітник Юріївської селищної ради ОСОБА_7 (не член комісії) за допомогою дрону, проводив відеофіксацію того, що відбувалося, з повітря, а працівник поліції за допомогою відеокамери одночасно проводив відеофіксацію слідчої дії – огляд місця події та складав протокол. В подальшому ОСОБА_8 інформацію в електронному вигляді з карти пам`яті дрона завантажив на робочий комп`ютер та передав відеофайли всім членам комісії, деякі з яких їх роздрукували для зручності підрахунку кількості худоби, що випасалась. Пастух, який випасав частину стада, та обвинувачений, який приїхав на місце роботи комісії, відмовились повідомляти кому належать тварини, але надвечір цього дня всі без виключення корови, вівці та коні зайшли на подвір`я за місцем постійного проживання ОСОБА_4 . Останньому впродовж декількох років постійно надсилалися письмові повідомлення з проханням припинити незаконний випас худоби на земельних ділянках в межах ПЗФ. Після обстеження земельних ділянок ландшафтного заказника «Варламівський», які перебувають в комунальній власності Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, було складено акт та протокол обстеження, де зазначені кадастрові номери земельних ділянок і кількість корів, овець та коней, підрахунок яких здійснювався членами комісії у приміщенні Юріївської селищної ради, в тому числі і особисто ОСОБА_6 . 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, розмір заподіяної шкоди, поданий цивільний позов не визнав та дав показання про те, що з 1983 року разом із своїми батьками проживає в с.Затишне Павлоградського району Дніпропетровської області, при цьому особисто допомагав їм утримувати худобу близько 20 років. Станом на 11 лютого 2025 року у нього та його рідних у володінні перебувало приблизно 30 корів, 300 овець, 20 коней. Також обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що на його батьків працював пастух ОСОБА_9 , зокрема, останній займався випасом баранів на орендованих ОСОБА_10 земельних ділянках. Обвинувачений стверджує, що особисто він розпоряджень на випасання худоби на землях ПЗФ не надавав та випасом не займався, при цьому ніяких повідомлень-попереджень не отримував, про наявність заповідних земель поруч з житлом йому не повідомляли, а акти обстеження, де встановлено порушення земельного та природоохоронного законодавства, пов`язані з випасанням худоби, він також не отримував. 
Однак, показання ОСОБА_4 в частині непричетності до самовільного зайняття земельних ділянок природно-заповідного фондусуд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки вони спростовуються доказами, дослідженими в сукупності під час судового розгляду, і розцінює такі показання обвинуваченого як надані з метою уникнути відповідальності за вчинене. 
Зокрема, вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, підтверджується такими доказами:
-показаннями свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні про те, що вона займає посаду старости Жемчужненського старостинського округу Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області та восени 2024 року у складі комісії виїздила на землі ПЗФ з метою попередження незаконного випасання худоби. 11 лютого 2025 року за розпорядчим актом Юріївської селищної ради залучена до складу комісії для виявлення і фіксації незаконного випасання худоби в межах об`єкта ПЗФ – ландшафтного заказника місцевого значення «Варламівський», створеного приблизно в 2012 році на землях, які наразі перебувають у комунальний власності Юріївської селищної ради. Причиною створення комісії стало надходження скарг від місцевих мешканців і фермерів про випас обвинуваченим великої кількості худоби без документів дозвільного характеру, при цьому свідок повідомила, що зазначені земельні ділянки не огороджувалися, межові або інші попереджувальні знаки не встановлювалися. Окрім свідка до складу комісії входили представники Юріївської ОТГ, працівники поліції, представники екологічної служби та Держспоживспілки, при цьому ОСОБА_8 , як представник Юріївської громади, здійснював з повітря відеофіксацію випасання худоби за допомогою дрона, на якому геолокація зйомки визначалася в автоматичному режимі. Також ОСОБА_11 зазначила, що відеозйомка та слідчі дії, до яких були залучені члени комісії, розпочалися ближче до обідньої пори доби спочатку із земель, які перебувають в оренді у ОСОБА_10 , а потім далі в межах заказника місцевого значення «Варламівський» (с.Затишне), в тому числі у балці, де виявлені на пасовищі і пораховані членами комісії коні в кількості приблизно 62 голів та корови в кількості до 60 голів, а також зі слів присутнього там пастуха 300 голів овець. Свідок показала, що вся зазначена худоба наприкінці дня направилась до домоволодіння в с.Затишне Павлоградського району Дніпропетровської області за місцем постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_4 та його сім`ї. Підрахунок худоби здійснювався 12.02.2025 в адміністративному приміщенні селищної ради шляхом перегляду відеофайлів, там же було підписано акт обстеження земельних ділянок. Окрім того, свідок підтвердила, що обвинуваченого неодноразово попереджали щодо припинення незаконного випасання худоби на земельних ділянках в межах об`єкта ПЗФ. Реєстраційний облік домашніх тварин проводився виключно зі слів останнього, при цьому 11.02.2025 під час виїзної роботи комісії з ОСОБА_4 також проводилася бесіда з приводу необлікованого утримання худоби (відсутність бирок), однак він повідомив, що тварини не його. Крім того, ОСОБА_11 зазначила, що відповідно до статистичної звітності станом на 01 липня 2025 року у обвинуваченого перебувало у власності 360 голів овець, 30 голів коней та 60 голів великої рогатої худоби, а у його матері – 5 голів корів та 50 голів кіз. Одночасно свідок наголосила на тому, що у інших мешканців с.Жемчужне та прилеглих сіл Павлоградського району Дніпропетровської області відсутні у власності коні та така кількість овець, як у ОСОБА_4 ;
-показаннями свідка ОСОБА_8  в судовому засіданні про те, що з 2021 року він займає посаду головного спеціаліста загального відділу виконавчого комітету Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Точну дату не пам`ятає, але приблизно 11 або 12 лютого 2025 року за наказом свого керівництва разом з комісією (до складу свідок не входив), участь в роботі якої брали представники Юріївської ОТГ, поліції, екологічної служби, Держспоживспілки та староста Жемчужненського старостинського округу, на автомобілях він та члени комісії прибули до с.Жемчужне поруч із місцем проживання ОСОБА_4 , для фіксування факту незаконного випасання худоби (баранів або овець, коней, корів) на території ПЗФ за допомогою належного Юріївській селищній раді дрона. Свідок повідомив, що не брав участі в підрахунку кількості худоби, що випасалась, однак особисто чув як ОСОБА_11 спілкувалась із обвинуваченим, а також бачив здійснення слідчим відеозйомки за допомогою камери. Зйомку дроном було розпочато о 12:00 годині та закінчено в темну пору доби приблизно о 17:00 годині, а наступного дня відеофайли з карти пам`яті дрона завантажено на робочий комп`ютер начальника відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього природного середовища виконавчого комітету Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_12 в його присутності; 
- показаннями свідка ОСОБА_12  в судовому засіданні про те, що він займає посаду начальника відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього природного середовища виконавчого комітету Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 19.06.2024 рішенням виконавчого комітету Юріївської селищної ради створена комісія, до складу якої входив ОСОБА_12 , для виявлення і фіксації незаконного випасання худоби на землях, де розташований об`єкт ПЗФ - ландшафтний заказник місцевого значення «Варламівський» на території Юріївської ОТГ, створений рішенням Дніпропетровської обласної ради приблизно в 2012 році, з причин надходження скарг від місцевих мешканців про такі дії з боку обвинуваченого та його родини. В лютому 2025 року члени комісії разом зі співробітниками органів поліції виїжджали для обстеження місцевості, де випасалась худоба, але ОСОБА_12 в цей момент перебував на лікарняному, тому не брав участі в роботі комісії. Також свідок зазначив, що ОСОБА_4 неодноразово надсилалися вимоги про виготовлення технічної документації на окрему земельну ділянку для випасання належної йому худоби, але останній ніяким чином не реагував. 
Отже, показання ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо відсутності факту випасання належної саме йому худоби на земельних ділянках в межах об`єкта ПЗФ - ландшафтного заказника місцевого значення «Варламівський» на території Жемчужненського старостинського округуЮріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, а також відсутність попереджень щодо незаконного випасу худоби на земельних ділянках саме в межах об`єкта природно-заповідного фонду, та підтверджують кількість худоби, що випасалась, зазначену в обвинувальному акті, і наявність прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, а саме самовільного зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель;
- відомостями, отриманими під час огляду місця події, які містяться в протоколі огляду місця події від 11.02.2025 та додатку до нього у виді флеш-носія (т. 2 а.м.к.п. 16-18), відповідно до яких на оглянутих поблизу с.Затишне Павлоградського району Дніпропетровської областіземельних ділянках з кадастровими номерами 1225981000:01:001:0417 (площею 71,9154 га), 1225981000:01:001:0413 (площею 11,9938 га), 1225981000:01:001:0555 (площею 39,8077 га), які перебувають в комунальній власності Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, розташований об`єкт природно-заповідного фондузаказник місцевого значення «Варламівський». При цьому, на зазначених земельних ділянках встановлено факт випасання худоби, а саме з кадастровим номером 1225981000:01:001:0417 – 365 овець та 51 кінь, 1225981000:01:001:0413 – 332 овець, 1225981000:01:001:0555 – 46 корів, які належали обвинуваченому ОСОБА_4 і який самовільно зайняв вказані земельні ділянки. 
Слід зазначити, що отримані під час огляду місця події відомості співвідносяться з показаннями ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 стосовно місцезнаходження земельних ділянок з розташуванням на них об`єкта природно-заповідного фонду, а також ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 щодо факту випасання худоби та самовільного їх зайняття ОСОБА_4 ;
-копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 2 а.м.к.п. 7-8, 24-26), згідно з якими земельні ділянки з кадастровими номерами 1225981000:01:001:0417, 1225981000:01:001:0413 та 1225981000:01:001:0555 знаходяться в комунальній власності Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області;
-прийнятим на одинадцятій сесії Дніпропетровської обласної ради шостого скликання рішенням про створення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, в тому числі на території Юр`ївського району – ландшафтного заказника «Варламівський» (загальною площею 801,34 га) та копією проекту об`єкту ПЗФ (т. 2 а.м.к.п. 46-113);
-протоколом огляду сайту Національної кадастрової системи України від 25.04.2025 за посиланням https://nks.dzk.gov.ua/ з додатками до нього у виді карти, скріншотів та оптичного диска (т. 2 а.м.к.п. 114-120), відповідно до якого на земельних ділянкахз кадастровими номерами 1225981000:01:001:0417, 1225981000:01:001:0413 та 1225981000:01:001:0555 розташований об`єкт природно-заповідного фонду. 
Крім того, 10.02.2026 в судовому засіданні за клопотанням прокурора досліджений відеозапис показань свідка ОСОБА_9 , допитаного 23.04.2025 на стадії досудового розслідування кримінального провадження із застосуванням відеофіксації за допомогою технічних засобів, де останній повідомив, що з травня 2024 року працює у ОСОБА_4 , який має у власності коней, корів та овець, а свідок в обмін на їжу і право проживання займається випасанням овець. ОСОБА_9 також зазначив, що випасає домашніх тварин за вказівкою обвинуваченого у балках між с.Затишне та с.Жемчужне, а також поблизу с.Бразолово Павлоградського району Дніпропетровської області. При цьому про належність земель, де випасається худоба, до особливо цінних земель з розташованим на них об`єктом ПЗФ свідку нічого невідомо.
Однак, суд не приймає показання свідка ОСОБА_9 як допустимий доказ, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.
Згідно з ч. 11 ст. 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, можуть бути використані як докази в суді.
Разом з тим, на думку суду така процедура може бути застосована лише тоді, коли здійснити безпосередній допит свідка в суді немає можливості з об`єктивних причин (смерть, зникнення безвісті, перебування в районі бойових дій або на тимчасово окупованій території, тощо). 
Виходячи з наведеного, положення ч. 11 ст. 615 КПК України щодо використання наданих під час досудового розслідування та зафіксованих за допомогою засобів відеофіксації показань свідка ОСОБА_9 , хоч і наданих в умовах воєнного стану, в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки сторона обвинувачення не довела, що наявні непереборні обставини, за яких втрачена можливість забезпечити явку свідка для безпосереднього його допиту в ході судового розгляду.
Оцінюючи на предмет допустимості протокол огляду місця події від 11.02.2025 в зв`язку з тим, що, як зазначає сторона захисту, він складався наступного дня в кабінеті слідчого, а не на місці події, а також що в протоколі не зазначено осіб, які здійснювали відеозйомку слідчої дії та управління дроном, за допомогою якого з повітря проводилась відеофіксація випасання худоби та визначались географічні координати місцевості, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Інакше кажучи, допустимість доказу безпосередньо пов`язується із дотриманням визначеної законом процедури його отримання.
Водночас, положення ст. 87 КПК конкретизують випадки, коли докази підлягають визнанню недопустимими. Зокрема, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Отже, законодавець закріплює два взаємопов`язані критерії допустимості доказів: 1) дотримання процесуального порядку їх отримання; 2) відсутність істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини.
Таким чином, не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. 
Так, на думку суду, не може бути визнано істотним порушенням та підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом лише те, що кількість фактичних учасників огляду була більшою, ніж зафіксовано в протоколі огляду, а також що в ньому не зазначені особи, які технічно допомагали з використанням відповідних автономних, загалом не залежних від дій людини, приладів фіксувати хід подій, адже такі недоліки автоматично не впливають на законність проведення цієї слідчої дії. При цьому вимоги ч. 2 ст. 107 КПК України щодо застосування технічних засобів фіксації були дотримані, адже особи, які брали участь у процесуальній дії, заздалегідь були повідомлені про це, а в протоколі описані характеристики технічних приладів. 
Також не може бути підставою для визнання отриманих у результаті слідчої дії відомостей недопустимими доказами само по собі незазначення у протоколі місця його фактичного складення та підписання учасниками слідчої дії, яке відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України має міститися у вступній частині протоколу. З огляду на те, що 11.02.2025 була низька температура повітря та закінчення огляду місця події відбулось в темну пору доби, завершення складання протоколу наступного дня було обумовлено об`єктивними причинами та не потягнуло за собою порушення будь-чиїх прав та свобод.
Одночасно суд звертає увагу, що сторона захисту не надала жодних належних доказів, які б спростовували відомості, що містяться в протоколі огляду місця події. Крім того, під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про свавільність або недобросовісність дій органу досудового розслідування.
З огляду на все викладене вище, суд не вбачає підстав для висновку про те, що за вказаних обставин допущено істотне порушення норм КПК України, яке могло б вплинути на допустимість доказів, отриманих в результаті огляду місця події 11.02.2025.
Суд відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що вина ОСОБА_4 у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, доведена. Скоєне ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Обираючи покарання для ОСОБА_4 , суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 скоїв злочин, який згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, за місцем проживання характеризується посередньо. Обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини відсутні.
Слід зазначити, що ОСОБА_4 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.
Суд бере до уваги і досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ризик небезпеки ОСОБА_4 як для суспільства, так і для окремих осіб, ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень останнім оцінюється як середній.
На думку органу з питань пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.
Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, конкретні обставини справи, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, у виді обмеження волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_4 і попередженню вчинення ним та іншими особами нових злочинів, а окрім того є цілком справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім, та відповідатиме не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права, а також гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захистом інтересів суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, враховуючи крім тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , конкретні обставини справи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає можливим виправлення останнього без відбування покарання, застосовує до нього правила ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
Прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, який підтримує державне обвинувачення та представляє інтереси держави, до ОСОБА_4 пред`явлений цивільний позов про стягнення на користь цивільного позивача Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області матеріальної шкоди в розмірі 3 691 900,80 гривень.
Надаючи оцінку підставам для представництва інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування прокурором в даному випадку, суд доходить таких висновків.
Підстави для представництва інтересів держави прокурором повинні існувати на час звернення до суду і повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор має надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи.
Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, недостатньо.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави з боку певних осіб, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку звернення визначається судом в першу чергу з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави).
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
За обставинами справи підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, ОСОБА_4 вручено 28.04.2026, одночасно Юріївську селищну раду як орган місцевого самоврядування (власника землі) визнано потерпілим від кримінального правопорушення та прокурором подано цивільний позов. Ні матеріали кримінального провадження, ні матеріали цивільного позову не містять відомостей про звернення прокурора до Юріївської селищної ради з повідомленням про необхідність звернення до ОСОБА_4 з цивільним позовом для відшкодування матеріальної шкоди.
На думку суду до моменту отримання органом досудового розслідування доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та визначення її конкретного розміру, а також встановлення особи, підозрюваної або обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, взагалі не було підстав для вжиття заходів для пред`явлення вимог на захист матеріальних інтересів органу місцевого самоврядування. 
Отже, прокурором не доведено, що перед поданням цивільного позову в інтересах Юр`ївської селищної ради була дотримана обов`язкова процедура, передбачена абзацом 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
Адже наразі бездіяльність органу місцевого самоврядування не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу до подання позову з метою надання селищній раді можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави в розумний строк.
Якщо суд з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, позовна заява, подана прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, залишається без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому за ч. 2 ст. 197-1 КК України обвинуваченні.
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом двох років іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід не обрано.
До набрання вироком законної сили залишити в силі арешт, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2025, на будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки «AUDI А4», 2001 року випуску, об`єм двигуна 1984 см.куб., дата реєстрації 15 липня 2023 року; автомобіль марки «SUBARU FORESTER», 2008 року випуску, об`єм двигуна 2457 см.куб., дата реєстрації 27 вересня 2018 року; автомобіль марки «RENAULT KANGOO», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1390 см.куб., дата реєстрації 30 жовтня 2015 року; автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1984 см.куб., дата реєстрації 16 квітня 2015 року.
Цивільний позов прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, поданий в інтересах Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, залишити без розгляду.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових інженерно-екологічних експертиз№ СЕ-19/104-24/11759-ФХЕД від 10.04.2025, в сумі 3 183,60 гривень; № СЕ-19/104-25/15312-ФХЕД від 23.04.2025, в сумі 1 782,80 гривень, стягнути в дохід держави з обвинуваченого ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових інженерно-екологічних експертиз № СЕ-19/104-24/45927-ФХЕД від 26.12.2024, в сумі 3 183,60 гривень; № СЕ-19/104-25/3487-ФХЕД від 06.03.2025, в сумі 3 183,60 гривень, віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити негайно прокурору та обвинуваченому. 
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя                     ОСОБА_1