ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.03.2026	Справа № 910/15617/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянув у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТА-ПОСТАЧ" 
про стягнення 1757,52 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТА-ПОСТАЧ" про стягнення 1757,52 грн пені.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №53-129-05-25-03288 від 19.02.2025 в частині своєчасної поставки продукції, у зв`язку з чим позивач, на підставі пункту 7.2 договору, за період з 25.02.2025 по 26.02.2025 нарахував пеню у сумі 1757,52 грн.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань 
Ухвалою від 22.12.2025 Господарський суд міста Києва вказану позовну заяву залишив без руху.
24.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої останній усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 22.12.2025, зокрема зазначив, що позивачем у справі є Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ". 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/15617/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
27.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов.
02.02.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.
Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.240 ГПК України). 
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція позивача 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов специфікації до договору поставки №53-129-05-25-03288 від 19.02.2025, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару у строк до 24.02.2025.
Відповідач здійснив поставку 27.02.2025, тобто з порушенням строку поставки, що за доводами позивача становить 2 дні. Відтак, відповідно до п.7.2 договору відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 1757,52 грн.
Позивач направив відповідачу претензію від 04.04.2025 № 29-2740/51-вих, в якій вимагав сплатити нараховану суму пеню у розмірі 1757,52 грн. 
Оскільки відповідач не сплатив нараховану суму пені Виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТА-ПОСТАЧ" пені у сумі 1757,52 грн.

Позиція відповідача 
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що специфікацією до договору не встановлено строків поставки продукції, а встановлений додатком №2 до договору 5-денний строк стосується строку поставки талонів, а не продукції. На переконання відповідача, договір не передбачає штрафних санкцій за порушення строків поставки талонів. 
Також відповідач стверджує, що договір поставки №53-129-05-25-03288 був фактично підписаний та укладений між сторонами 25.02.2025, на підтвердження чого надає скріншоти електронного листування між позивачем та відповідачем. 

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
Згідно із матеріалів справи, між Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТА-ПОСТАЧ" (відповідач, постачальник) за результатами проведення публічних закупівель (посилання на закупівлю на платформі електронної системи публічних закупівель Prozorro https://prozorro.gov.ua/uk/contract/UA-2025-02-03-008982-a-c1), укладений договір поставки від 19.02.2025 № 53-129-05-25-03288 (надалі – договір).
Згідно із п.1.1. договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити світлі нафтопродукти (талони) виробництва AT "УКРНАФТА" (далі – продукція) для потреб філії "ВП "Запорізька АЕС" AT "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі – кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію. 
Відповідно до п.1.2. договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в специфікації (далі – специфікація), яка є невід`ємною частиною договору (додаток №1 до договору).
У п.5.4. договору передбачено датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджується штампом залізниці станції призначення вантажоодержувача.
У п.7.2. договору сторони погодили, що за порушення строків поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмір 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції, якщо не існує об`єктивних обставин неможливості здійснення поставки через дію воєнного стану в Україні.
Договір є чинним з дати його підписання сторонами і діє до 30.09.2025, а в частині оплати за поставлену продукцію – до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію (п.10.1. договору).
Відповідно до п.13.1. договору, специфікації, додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами та скріплення печатками обох сторін.
У тексті договору датою укладення договору зазначено 19.02.2025. 
20.02.2025 договір оприлюднено у відкритому доступі на платформі електронної системи публічних закупівель Prozorro (за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/contract/UA-2025-02-03-008982-a-c1). 
У специфікації (додаток №1 до договору) сторони погодили, що відповідач зобов`язаний поставити наступний товар: Бензин А-95 (Євро 5), Укрнафта, талон, в кількості 17070 літрів, загальною вартістю 878763,60 грн.
У технічній специфікації (додаток №2 до договору) сторони домовилися, що строк поставки продукції на загальну суму 878763,60 грн з ПДВ – протягом 5 днів з моменту укладання договору або до 28.02.2025, залежно від того, що настане раніше.
27.02.2025 відповідач поставив позивачу продукцію на суму 878763,60 грн, обумовлену специфікаціях до договору, що підтверджується видатковою накладною №ОТКР-00003204 від 27.02.2025.
Спір у справі виник у зв`язку із тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач допустив прострочення строку, встановленого в договорі, внаслідок чого позивач на підставі п.7.2. договору за період з 25.02.2025 по 26.02.2025 нарахував пеню у сумі 1757,52 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
У технічній специфікації (додаток №2 до договору) сторони погодили, що строк поставки продукції на загальну суму 878763,60 грн з ПДВ – протягом 5 днів з моменту укладання договору або до 28.02.2025, залежно від того, що настане раніше.
Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 вказала, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Позивач стверджує, що договір укладений і підписаний сторонами 19.02.2025, ця дата вказана в самому тексті договору, і саме з вказаної дати на переконання позивача виникло відповідне зобов`язання відповідача до 24.02.2025 здійснити поставку товару.
Відповідач, заперечуючи позовні вимоги стверджує, що договір поставки №53-129-05-25-03288 сторони фактично підписали та уклали 25.02.2025. 
Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).
Статтею 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
У пункті 10.1. договору сторони врегулювали питання набрання чинності договором, пов`язавши цей момент безпосередньо з моментом підписання договору сторонами. За своєю суттю використаний сторонами цього спору термін "набрання чинності" співпадає з терміном "укладення".
У тексті договору датою укладення договору зазначено 19.02.2025. 
З наданих відповідачем скріншотів електронного листування між позивачем та відповідачем вбачається, що 19.02.2025 з електронної пошти Olena.Osadcha@postach.uknafta.com на електронну пошту y.kasyanchyk@ak.atom.gov.ua направлено примірник підписаного зі сторони відповідача договору без зазначення дати. 
Факт того, що адреси, електронних пошт, скріншоти яких надані відповідачем належать уповноваженим працівникам позивача, а також те, що відповідна переписка мала місце, позивач не заперечив.
25.02.2025 від позивача (з електронної пошти k.fedan@direkcy.atom.gov.ua) на електронну пошту відповідача Olena.Osadcha@postach.uknafta.com було надіслано сканкопію підписаного зі сторони позивача договір, в тексті якого вказано дату 19.02.2025. 
Відповідно до п.10 ч.1 ст.10 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме: договір про закупівлю та всі додатки до нього (у тому числі документи, що містять інформацію про ціни на матеріальні ресурси) у машинозчитувальному форматі (у разі оприлюднення договору про закупівлю, зазначеного в абзаці другому частини першої статті 41 цього Закону) - протягом трьох робочих днів з дня його укладення.
Судом встановлено, що 20.02.2025 договір оприлюднено у відкритому доступі на платформі електронної системи публічних закупівель Prozorro (за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/contract/UA-2025-02-03-008982-a-c1). Однак, розміщений 20.02.2025 позивачем договір у системі публічних закупівель не містить ні підписів, ні печаток сторін. Розділ XIV Місцезнаходження та банківські реквізити сторін, у якому містяться підписи сторін в оприлюдненому на Prozorro примірнику взагалі відсутній. 
За таких обставин оприлюднений у системі примірник договору не містить обов`язкових реквізитів, які б підтверджували факт його підписання сторонами. Відсутність підписів сторін та відповідного розділу договору унеможливлює встановлення того, що цей договір був фактично підписаний сторонами саме 19.02.2025 та існував у підписаному вигляді на момент його оприлюднення 20.02.2025 у системі Prozorro.
При цьому позивач не надав належних доказів того, що фактично договір укладений 19.02.2025, тобто саме в дату, яка зазначена у тексті договору. Натомість, з наданих відповідачем роздруківок вбачається, що лише 25.02.2025 позивач направив скан копію підписаного зі свого боку договору. 
За таких обставин визначити початок перебігу строку поставки товару, який обчислюється з моменту укладення договору, на підставі наданих доказів неможливо.
Водночас відповідно до технічної специфікації (додаток № 2 до договору) сторони погодили, що строк поставки продукції становить протягом 5 днів з моменту укладання договору або до 28.02.2025, залежно від того, що настане раніше.
З огляду на неможливість встановлення точної дати укладення договору, суд виходить із іншої визначеної сторонами умови – конкретної календарної дати виконання зобов`язання. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що за умовами договору відповідач повинен був здійснити поставку товару до 28.02.2025, оскільки саме ця дата прямо визначена сторонами як граничний строк виконання зобов`язання. За таких обставин строк виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару на дату поставки (27.02.2025) не закінчився.
Нарахування пені за умовами договору передбачено виключно за порушення строків поставки, а такий строк відповідачем не порушено, а тому відсутні підстави для нарахування пені згідно із п.7.2. договору за період з 25.02.2025 по 26.02.2025, що за розрахунком позивача становить 1757,52 грн.
У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року (справа №917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
У справі №917/1307/18 спір між сторонами полягав у тому, коли саме (у яку дату) був укладений договір купівлі-продажу. Саме від визначення дати залежало, чи виникли обов`язки у відповідача чи ні. Верховний Суд у справі №917/1307/18 зазначив, що згідно із принципом змагальності саме позивач має довести, коли було укладено договір. Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки встановлені у справі обставини точної дати підписання договору з боку позивача встановити не дозволяють, то саме останній у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді відмови в позові. 
З огляду на встановлені вище обставини, оскільки позивач не довів стверджувальної ним обставини - укладення між сторонами договору № 53-129-05-25-03288 саме 19.02.2025, суд вважає, що відсутні підстави для за задоволення позовних вимог.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).
Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
З огляду на викладене вище, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

ВИСНОВКИ СУДУ
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позивних вимог Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТА-ПОСТАЧ" 1757,52 грн пені.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.03.2026.

Суддя С.О. Турчин