Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2023  	Справа №607/1301/25 Провадження №2-о/607/95/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
присяжних: Галашина М.О.,
Пацалюка М.О.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участі сторін:
представника заявниці, адвоката – Майки М.Б.,
представника особи, щодо якої вирішується
питання про визнання її недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, адвоката – Моленя Р.Б.,
розглянув в окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна над недієздатною та

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
21 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною та призначення її опікуном щодо своєї доньки. 
В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , яка потребує постійного (довічного) стороннього догляду, має першу групу інвалідності (підгрупа «А», діагноз: дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійким вираженим порушенням функції самообслуговування, глибока розумова відсталість). Заявниця вказує на те, що причиною необхідності стороннього догляду є хронічні психічні та фізичні захворювання, які призводять до обмеження її життєдіяльності щодо самообслуговування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання, професійного навчання та здобуття освіти. Автор заяви акцентує увагу суду на тому, що ОСОБА_2 повною мірою не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Інших родичів, які б могли доглядати за нею, немає. Упродовж усього часу догляд за нею постійно здійснювала заявниця. Крім того, у заяві вказано, що стан здоров`я ОСОБА_1 задовільний, вона проживає разом із дочкою та має можливість доглядати за ОСОБА_2 та бути її опікуном.
2. Стислий зміст пояснень заінтересованої особи
Заінтересована особа: заінтересована особа: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (далі – УСП ТМР) своїм правом на заперечення, що передбачене статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи у суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у цивільній справі № 607/1301/25 зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року цивільну справу № 607/1301/25 спрямовано до органу опіки та піклування, УСП ТМР для підготовки і надання суду подання щодо доцільності або недоцільності призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні представник заявниці – адвокат Майка М.Б. – заяву підтримав у повному обсязі з мотивів, наведених у заяві та просив її задовольнити.
Представник особи, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна ОСОБА_2 – адвокат Молень Р.Б. – щодо задоволення заяви не заперечив.
Заінтересована особа: УСП ТМР у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, проте на адресу суду було надіслано клопотання про розгляд цієї справи за відсутності УСП ТМР.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь- якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Заруддя Зборівського району Тернопільської області народилася ОСОБА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданим Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 26 січня 2001 року (а.с. 3, 4), їй присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника
податків: НОМЕР_2 (а.с. 4).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 , запис № 675, батьками якої вказані: батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_1 (а.с. 7).
24 листопада 1999 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4 , запис за № 801 (а.с. 8).
ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , дата видачі 18 липня 2022 року, орган, що видав: 6132, РНОКПП: НОМЕР_6 ; вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Відповідно до довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації № 344 від 18 грудня 2024 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації (а.с. 6).
У довідці до акта огляду МСЕК серія ТЕР № 086470 від 11 лютого 2005 року, ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності; інвалід з дитинства; довічно (а.с. 10).
Як убачається з трудової книжки серія НОМЕР_7 ОСОБА_1 , дата заповнення 20 липня 1981 року, 20 липня 1981 року її прийнято на роботу в ткацький цех № 4, ткачиха
по 5 - му розряду. 16 лютого 2005 року звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України по догляду за дитиною-інвалідом дитинства І групи (а.с. 13).
27 лютого 2005 року УПСЗ м. Тернополя ОСОБА_2 для отримання державної соціальної допомоги дитині-інваліду видано посвідчення серія НОМЕР_8 (а.с. 14).
ОСОБА_2 встановлено діагноз: 680 – 683 дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійким вираженим порушенням функції самообслуговування, глибока розумова відсталість (корінець № 48 медичного висновку на дитину-інваліда віком до 16 років від 15 березня 2005 року) (а.с. 12).
Заключенням ЛКК № 987/01 від 16 жовтня 2012 року вказано, що ОСОБА_2 встановлено вперше діагноз 02 червня 1989 року: дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійким вираженим порушенням функції самообслуговування, глибока розумова відсталість (а.с. 11).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ від 16 жовтня 2013 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено першу групу інвалідності, підгрупа «А», інвалід з дитинства, довічно; потребує постійного стороннього догляду (а.с. 9).
Відповідно до довідок № 24 та № 155 від 05 листопада 2024 року, в яких вказано, що ОСОБА_2 встановлено діагноз: дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійким вираженим порушенням функції самообслуговування, глибока розумова відсталість (а.с. 15).
Як убачається з медичної карти амбулаторного хворого № 172/2Д, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальної програми реабілітації інваліда № 16211 вікова категорія від 18 років і старше від 16 жовтня 2013 року, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 01342, встановлено діагноз: F73, дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійким вираженим порушенням функції самообслуговування, глибока розумова відсталість; перша група інвалідності, підгрупа «А», інвалід з дитинства, довічно
(а.с. 45 – 50).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 310 від 22 квітня 2025 року на теперішній час ОСОБА_2 страждає на аномалію інтелектуального розвитку у вигляді глибокої розумової відсталості, що досягає рівня вираженого недоумства; захворювання є хронічним, стійким психічним розладом; ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 53, 54).
Згідно з поданням органу опіки та піклування від 21 січня 2026 року № 23/06 погоджено кандидатуру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як опікуна над донькою – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у разі визнання останньої рішенням суду недієздатною (а.с. 75, 76).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
(частина п`ята). 
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
2.2. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
За частиною першою статті 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу (частина перша статті 298 ЦПК України).
Вимого щодо рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною передбачено статтею статті 300 ЦПК України.
2.3. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України; далі – ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша); порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України (частина друга).
Відповідно до частини першої статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Главою 2 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
У заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина третя статті 297 ЦПК України). Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу (частина перша статті 298 ЦПК України).
Як було зазначено, у матеріалах справи наявні докази про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, відповідно судом було призначено судово-психіатричну експертизу. 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 310 від 22 квітня 2025 року на теперішній час ОСОБА_2 страждає на аномалію інтелектуального розвитку у вигляді глибокої розумової відсталості, що досягає рівня вираженого недоумства; захворювання є хронічним, стійким психічним розладом; ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Враховуючи наведене, суд вважає, що є достатні підстави для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , недієздатною.
2.4. Відповідно до частини першої статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. За частиною першою статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. 
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статті 60 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Пунктом 2.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року (далі – Правила), передбачено, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.
Пунктом 2.4 Правил визначено, що опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
Згідно з пунктом 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Пунктом 3.3. Правил визначено, що документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, –рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Частиною першою статті 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок сформульований у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа № 736/1508/17), від 23 листопада 2021 року (справа № 751/9572/19), від 28 липня 2024 року (справа № 372/3474/21), від 24 липня 2024 року (справа № 727/597/24).
Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 336/5652/18 зазначив, що відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. 
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23).
Відповідно до подання органу опіки та піклування опікунської ради при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради № 23/06 від 21 січня 2026 року орган опіки та піклування визнав за доцільне призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , запис № 675.
Відповідно до довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації № 344 від 18 грудня 2024 року, виданої ОСОБА_2 , вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації.
При вирішенні питання щодо призначення опікуна суд враховує, що ОСОБА_1 перебуває в родинних відносинах з ОСОБА_2 , а саме є її рідною матір`ю, проживає разом з нею, має бажання бути опікуном рідної доньки, не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна.
Вказані вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 може виконувати обов`язки опікуна, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання ОСОБА_1 повноважень опікуна над ОСОБА_2 .
Судом не встановлено наявності інших осіб, крім заявниці, які реально могли б взяти на себе обов`язки опікуна над ОСОБА_2 та виявили б таке бажання.
Перешкод, зазначених у статті 64 ЦК України для призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , не встановлено.
2.5. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша – третя статті 89 ЦПК України).
За змістом частини сьомої, восьмої статті 300 ЦПК України, у рішенні суду про визнання особи недієздатною, слід визначити строк його дії, який не може перевищити двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року (заява № 18389/03) Страсбурзький суд констатував порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, оскільки відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами; відсутність судового розгляду цього питання, яка серйозно вплинула на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними, що спонукало Суд до висновку про те, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови їй у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності (§ 40). 
Це спричинило зміни у національному законодавстві у частині визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки.
Так, частинами шостою та сьомою статті 300 ЦПК України встановлено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви
Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що заява підлягає задоволенню. Так, суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати недієздатною, адже вона внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв`язку з цим та ураховуючи надане подання органу опіки та піклування, суд доходить висновку про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 . Інших осіб, які могли б здійснювати опіку над недієздатною, крім заявниці, судом не встановлено.
Відповідно до частини другої статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
Таким чином, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на державу.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 258 – 259, 263 – 265, 268, 273, 293 – 300, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна над недієздатною – задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 – недієздатною та встановити над нею опіку.
3. Призначити опікуном над недієздатною  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , її матір –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
4. Строк дії рішення про визнання  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 недієздатною та призначення опікуном  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , встановити у 2 (два) роки з дня набрання цим рішення законної сили.
5. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції віднести на рахунок держави.
6. Роз`яснити опікуну, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного в рішенні.
7. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.
8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
9. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
10. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
11. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09 березня 2026 року. 

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 03195636, адреса місцезнаходження: вул. Лисенка, 8, м. Тернопіль.

Головуючий суддя  	Т. І. Якімець 	
  присяжні:	 М.О. Галашин    Ю.А. Пацалюк