ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 292/93/26
Номер провадження 1-кп/292/70/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року селище Пулини

Пулинський районного суду Житомирської області 
Головуюча суддя ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у закритому судовому засіданні в селищі Пулини у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025060680000163 від 03.08.20225 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Житомира, зареєстрованого по    АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 
громадянина України, студента І-го курсу Житомирського державного    університету ім. Івана Франка, допризивника, не одруженого, здобувача
вищої освіти , пільг, інвалідності не має, раніше не судимого

- за ч.2 ст.286 КК України,- 

З участю сторін кримінального провадження:
прокурорів : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_3 
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 
захисника неповнолітнього 
обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 
представника неповнолітнього потерпілого -адвоката ОСОБА_10 
представника служби у справах дітей
Пулинської селищної ради ОСОБА_11 
представника ювенальної поліції ОСОБА_12 

У С Т А Н О В И В :
03 серпня 2025 року близько 02 год. 10 хв. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог пункту 2.1а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (надалі - Правила дорожнього руху України), не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортних засобом відповідної категорії, керував технічно справним автомобілем Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , та рухався ним по автодорозі зі сторони с.Юлянівка в напрямку с. Колодіївка Пулинської ОТГ Житомирського району Житомирської області, перевозячи пасажирів ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
У вказаний день та час, керуючи зазначеним транспортним засобом поблизу с.Колодіївка Пулинського ОТГ Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_3 , порушуючи вимоги пунктів 1.10, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, на заокругленій ділянці дороги ліворуч, допустив виїзд автомобіля за межі дороги у правий кювет, де здійснив зіткнення з бетонною підставкою для металевої бочки.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_1 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тупу поєднану травму у вигляді переломів основи черепа, верхньої та медіальної стінок правої орбіти, обох стінок лобної кістки, переломів 1 та 11 ребер праворуч, правої лопатки, гематоми в задньому відділі середостіння, пневмотораксу справа, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.10, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуває у прямому причинному зв"язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками - спричиненням неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілеснего ушкодження.
Таким чином ОСОБА_3 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті та надав суду показання про те, що дійсно 03 серпня 2025 року близько 02 год. 10 хв., він, не маючи посвідчення водія на право керування транспортних засобом відповідної категорії, керував належним його матері автомобілем Volkswagen в салоні якого знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .. Рухаючись на даному автомобілі по автодорозі зі сторони с.Юлянівка в напрямку с. Колодіївка він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, на заокругленій ділянці дороги ліворуч, допустив виїзд автомобіля за межі дороги у кювет, де здійснив зіткнення з бетонною підставкою для металевої бочки. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження . Щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що більше такого вчиняти не буде, завдана потерпілому шкода відшкодована, з потерпілим конфлікту не має. Просив суворо не карати.
Захисник обвинуваченого -адвокат ОСОБА_7 просив врахувати, що під час вчинення кримінального правопорушення його підзахисний мав неповнолітній вік, щиро кається у вчиненному, активно сприяв розкриттю злочину та визнає свою вину, добровільно пройшов програму медіації для неповнолітніх, потерпілому відшкодовано повністю завдану шкоду.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просила суворо не карати її сина, зауважила, що син зробив для себе відповідні висновки, шкодує про скоєне, навчається стаціонарно у вищому учбовому закладі, не працює, самостійного заробітку не має. 
Потерпілий, його законний представник та представник потерпілого-адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердили про відшкодуваня обвинуваченим завданої злочином шкоди. Просили суворо не карати обвинуваченого, претензій матеріального та морального характеру до останнього не мають.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.
Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
За таких обставин, суд уважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тому ці його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.
Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якимипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Такою нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, добровільне проходження медіації у межах програми відновного правосуддя за участю неповнолітнього обвинуваченого.
Заразом, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці обвинуваченим свого діяння, шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, завдані збитки потерпілій особі відшкодовано.
Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).
Так, обвинувачений, окрім визнання вини, наголосив на щирому жалі щодо вчиненого, пояснив, що бажає виправитись, відшкодував завдані збитки, що в своїй сукупності свідчить про наявність "щирого каяття".
Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.
Так, учасниками судового провадження не заперечувалось, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_3 розповів про час, місце вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що стало наслідком їх швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному провадженні. 
Вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім є додатковою гарантією для дитини, яка опинилася у конфлікті із законом, що не виключає можливості визнання такої обставини пом`якшуючою.
Також суд враховує участь обвинуваченого в програмі відновного правосуддя, укладення угоди за результатами медіації у межах Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими у вчиненні кримінального правопорушення від за результатами якої неповнолітній обвинувачений вибачився перед потерпілим, взяв на себе відповідальність за наслідки кримінального правопорушення та примирився з потерпілим (досягнуто згоди щодо примирення).
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та бере до уваги той факт, що останній вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім.
Тому, окрім обставин зазначених в статті 65 КК України, суд враховує особливості призначення покарань викладені в статі 103 КК України. 
Зокрема, суд враховує: 
- класифікацію кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК України відносяться до тяжких злочинів;
- враховує наслідки та обставини вчиненого злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення злочинної діяльності);
- умови життя та виховання ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи молодої людини, а саме, що сім`я ОСОБА_3 забезпечує сина усім необхідним, в родині створені нормальні умови для проживання. Вчинене правопорушення скоїв через необережність;
- особу винного, який за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, не судимий, його молодий вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;
- наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке.
При цьому суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації про неповнолітнього обвинуваченого, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_3 несе низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та виправлення останнього можливе без позбавлення або обмеження волі.
Суд також ураховує позицію потерпілої сторони, яка претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, клопотань щодо суворої міри покарання не заявляла. 
У зв`язку із чим, суд дійшов переконання про можливість виправлення ОСОБА_3 з обранням покарання із застосуванням частини першої статті 69 КК України.
Відповідно до положень ст. 69 КК України суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Так вказані вище обставини дають суду підстави у відповідності до вимог ч.1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням до основного покарання ч.1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, із врахуванням положень ст.101,ст.59-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду.
Окрім того, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати і додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст. 69 КК Ураїни).
Отже, відповідно до положень ст. 69 КК України суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначити додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
Так вказані вище обставини дають суду підстави відповідно до вимог ч.2 ст.69 КК України не призначати додаткове покарання зазначене в санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обґрунтовуючи можливість застосування статті 69 КК України суд ураховує, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним йому. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15рп/2004 "у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).
В даному конкретному випадку встановлено декілька обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують таке.
Щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення з урахуванням особи винного істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Обрання такого способу призначення покарання в даній ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, можливість його призначення передбачена законом (стаття 69 КК України), воно не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".
Суд також бере до уваги і позицію сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 69 КК України в правовідносинах, що розглядаються.
Таким чином, суд уважає, що саме така міра покарання обрана ОСОБА_3 буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує, що обвинувачений , хоча на час розгляду кримінального провадження досяг повноліття , однак, навчається, не працює та не має самостійного доходу чи майна, на яке може бути звернене стягнення. За таких обставин, згідно з вимогами ст. 99 КК України, призначення покарання у вигляді штрафу є неможливим, оскільки це призведе до виконання покарання іншими особами (батьками), що не відповідає завданням кримінальної відповідальності.
Оскільки на момент розгляду справи в суді ОСОБА_3 досяг повноліття, з нього  відповідно до положень ст. 124 КПК України підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. 
Долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , не обирати.
Накладений арешт згідно ухвали Хорошівського районного суду Житомирської області від 06.08.2025, на автомобіль марки Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 373, 374, 615 КПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та із застосуванням положень ст.69 КК України та з урахуванням положень ст.101 КК України призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами .
Покласти на ОСОБА_3 обов"язки, передбачені ст. 59-1 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою "Зміна прокримінального мислення". 
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення: 1) судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/14319-ІТ від 06.12.2025 в розмірі 3565 грн. 60 коп.; 2) судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/23269-ІТ від 06.01.2026 в розмірі 3565 грн. 60 коп., а всього 7132 грн. 20 коп. (Отримувач: УК у м. Житомир/Житомирська міська отг/24060300. Банк отримувача: Казначейство України; Код ЄДРПОУ: 38035726; Рахунок: UA448999980313010115000006797 . Код класифікації доходів: 24060300) 
Арешт, накладений на автомобіль марки Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_1 , згідно ухвали слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 06.08.2025, скасувати.
Після набрання вироком законної сили, визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні - автомобіль марки Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території спеціального майданчика тримання транспортних засобів ТОВ "Сільгосптехніка", за адресою : селище Пулини , вул. Незалежності ,93 Житомирського району Житомирській області , повернути власнику ОСОБА_6 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено суду до Житомирського апеляційного суду через Пулинський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1