Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 704/695/25
17 березня 2026 р. м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Дьяченка Д.О.
при секретарі Табачківській М.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
До Тальнівського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 194540 грн. 23 коп. та судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. за сплату судового збору.
Свій позов мотивує тим, що 27.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z62.00609.005078247 про надання відповідачу кредиту в розмірі 77913 грн. 00 коп. строком на 36 місяців. Відсоткова ставка становить 15% річних. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченнями дати їх сплати, сплачуючи їх не в повному обсязі або не сплачуючи їх взагалі, що спричинило виникнення заборгованості в розмірі 176979 грн. 38 коп. 
Також, 27.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №С-609-007220-19-980 про надання відповідачу кредитної лінії в розмірі 7000 грн. 00 коп. Відсоткова ставка становить 48% річних. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченнями дати їх сплати, сплачуючи їх не в повному обсязі або не сплачуючи їх взагалі, що спричинило виникнення заборгованості в розмірі 17560 грн. 85 коп. 
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір Факторингу №01.02-31/23 відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступив право вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. 
До початку судового засідання представник позивача позов підтримав повністю та просив слухати справу без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідач ОСОБА_1 з 2022 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, тому йому не повинно нараховуватись відсотки за час служби. Крім того, відповідач не визнає плату за обслуговування кредитом, оскільки вказані в договорі умови обмежують встановлені в Законі України «Про споживче кредитування» права відповідача як споживача порівняно з правами, встановленими цим законом і є нікчемними, тому в стягненні даних витрат просить суд відмовити. Також представник відповідача заявила клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна заява надійшла до суду поза межами 3-річного терміну позовної давності.
Суд, вислухавши представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного:
Судом встановлено, що 27.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z62.00609.005078247, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 77913 грн. 00 коп. строком на 36 місяців до 27.03.2022. Відсоткова ставка становить 15% річних. 
Також, 27.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №С-609-007220-19-980 про надання відповідачу кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредитний ліміт кредитної лінії в розмірі 7000 грн. 00 коп. Відсоткова ставка становить 48% річних. 
Судом становлено, що 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір Факторингу №01.02-31/23 відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступив право вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Кредитор у зобов?язанні замінюється іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином - відступлення права вимоги (пункт 1 частина 1 статті 512
ЦК України). 
Таким чином, в силу положень статей 512 та 1077 ЦК України, а також
договору факторингу від 25.07.2023 позивач набув прав (статусу) кредитора та всіх прав вимог за вказаними кредитними договорами по відношенню до відповідача. 
Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 станом на 25.07.2023 року має наступну заборгованість:
- за договором №Z62.00609.005078247 від 27.03.2019 в розмірі 176979 грн. 38 коп., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом - 73053 грн. 19 коп.; заборгованість за відсотками - 3612527.03.2019 та грн. 66 коп.; заборгованість за іншими процентними платежами - 67800 грн. 53 коп.;
-за договором №С-609-007220-19-980 від 27.03.2019 в розмірі 17560 грн. 85 коп., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом - 6940 грн. 14 коп.; заборгованість за відсотками - 10620 грн. 71 коп.; заборгованість за іншими процентними платежами - 00 грн. 00 коп.
Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до записів у військовому квитку ОСОБА_1 15.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації. 
Судом встановлено, що відповідач був призваний за мобілізацією до ЗСУ 15.03.2022, а кредитний договір №Z62.00609.005078247 був ним укладений 27.03.2019 на строк 36 місяців до 27.03.2022, тому проценти за користування кредитом за березень 2022 року повинні нараховуватись до моменту мобілізації відповідача за договором лише за 15 днів і ця сума буде становити 27,3 грн., виходячи з розрахунку 1,82 грн. за один день помножена на 15 днів. Крім того, суд зазначає, що в позовній заяві позивач вказує заборгованість по процентам за відсотками за даним договором в розмірі 36125,66 грн., без надання конкретних розрахунків, тоді коли в графіку щомісячних платежів за даним кредитним договором (п. 6.1 договору) проценти за користування кредитом становлять 23377,44 грн., тому суд вважає обґрунтованою саме цю суму та бере її за основу для проведення розрахунків. 
Щодо посилання представника відповідача на те, що вказані в договорі умови обмежують встановлені в Законі України «Про споживче кредитування» права відповідача як споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними і не підлягають стягненню, суд зазначає наступне:
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитним договором (п.6 договору) кредитного договору №Z62.00609.005078247 від 27.03.2019 плата за обслуговування (колонка 7.4) становить загальну суму 66755, 84 грн. 
Згідно з п. 1.10 договору кредиту обслуговування кредитної заборгованості, за яке позичальник щомісячно сплачує щомісячні платежі включає: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника. 
При цьому в кредитному договорі не зазначено кількості наданих послуг протягом місяця, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.10 та 6.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (платежі за додаткові та супутні послуги) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за обслуговування кредиту за даним договором в розмірі 66755,84 грн.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року (справа № 204/224/21 провадження № 61-4202сво22).
Таким чином, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором №Z62.00609.005078247 від 27.03.2019 в розмірі 101272 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 77913 грн. 00 коп. – тіло кредиту, 23359 грн. 34 коп. – проценти за користування кредитом;
Щодо стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії №С-609-007220-19-980 суд дійшов таких висновків: даний договір був укладений 27.03.2022 на 1 рік з дати укладення та з подальшою автоматичною пролонгацією, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до наданих позивачем розрахунків за даним договором заборгованість відповідача становить 17560 грн. 85 коп. та складається із заборгованості за основним боргом - 6940 грн. 14 коп. та заборгованості за відсотками - 10620 грн. 71 коп.
Суд зазначає, що оскільки надана заборгованість вказана без будь-яких розрахунків і зазначення детального періоду її нарахування, а лише зазначено, що вона розрахована станом на 25.07.2023 року, та враховуючи, що відповідач був мобілізований 15.03.2022 до лав ЗСУ і позивачем не надано заперечень щодо не нарахування відсотків з моменту мобілізації відповідача, суд самостійно не може обрахувати розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача до початку його служби в ЗСУ (до 15.03.2022), а тому вважає розмір нарахованих відсотків за даним договором є не доведеним та вважає за необхідне стягнути з відповідача за договором про відкриття кредитної лінії лише основний борг в розмірі 6940 грн. 14 коп.
Також представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, а тому розглянувши дане клопотання, суд дійшов наступних висновків:
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. 
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. 
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. 
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». 
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
З 4 вересня 2025 року в Україні набув чинності закон №4434-IX, який відновлює перебіг строків позовної давності. З перехідних положень Цивільного кодексу виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану, а тому суд вважає, що строк позовної давності за даними зобов`язаннями не закінчився, а тому клопотання про його застосування задоволенню не підлягає.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, та вважає за необхідне стягнути з відповідача 101272,34 грн. – заборгованість за договором №Z62.00609.005078247 від 27.03.2019, яка складається: 77913,00 грн. – тіло кредиту, 23359,34 грн. – проценти за користування кредитом та стягнути з відповідача 6940,14 грн. – заборгованість за договором №С-609-007220-19-980 від 27.03.2019, яка складається – 6940,14 грн. – заборгованість за основним боргом, а всього стягнути 108212,48 грн. 
Оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, то вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. підлягають до задоволення частково, на суму 1332 грн. 32 коп., виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені на 55 % від заявлених.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258,259 ЦПК України, суд, –
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації
АДРЕСА_1 , дата народження:
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) заборгованість:
- за договором №Z62.00609.005078247 від 27.03.2019 в розмірі 101272 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 77913 грн. 00 коп. – тіло кредиту, 23359 грн. 34 коп. – проценти за користування кредитом;
- за договором №С-609-007220-19-980 від 27.03.2019 в розмірі 6940 грн. 14 коп., яка складається із заборгованість за основним боргом.
Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 108212 грн. 48 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації
АДРЕСА_1 , дата народження:
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) судові витрати по справі по оплаті судового збору в розмірі 1332 грн. 32 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Д.О. Дьяченко