ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/34994/24 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участі секретаря судового засідання Краснової О.Р.,
представника відповідача ДПС України - Поліщука О.О.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року про роз`яснення ухвали суду про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДІНОЙЛ» до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОДІНОЙЛ» (далі - позивач/ТОВ «ОДІНОЙЛ») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач 1/ГУ ДПС у м. Києві), Державної податкової служби України (далі - відповідач 2/апелянт/ДПС України) про:
- визнання протиправним та скасування Розпорядження ГУ ДПС у м. Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734;
- зобов`язання ДПС України видалити (виключити) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734;
- зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві видалити (виключити) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734.
Одночасно з поданням позовної заяви позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд:
- зупинити дію Розпорядження ГУ ДПС у м. Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року за місцезнаходженням: Україна, 01014, місто Київ вулиця Миколи Соловцова, будинок 2, квартира 38/1, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734;
- зобов`язати ДПС України видалити (виключити) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року за місцезнаходженням: Україна, 01014, місто Київ вулиця Миколи Соловцова, будинок 2, квартира 38/1, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734;
- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві видалити (виключити) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року за місцезнаходженням: Україна, 01014, місто Київ вулиця Миколи Соловцова, будинок 2, квартира 38/1, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що до моменту ухвалення рішення по суті в адміністративній справі правове становище позивача буде обтяжене неможливістю здійснювати свою господарську діяльність та виконувати свої зобов`язання перед контрагентами, працівниками, неможливістю виконання обов`язків щодо сплати податків та зборів до бюджетів всіх рівнів, а також у разі задоволення позову стане не можливо відновити стан, який існував на момент прийняття відповідачем спірного розпорядження про анулювання ліцензії, що у свою чергу унеможливить виконання рішення суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року заяву ТОВ «ОДІНОЙЛ» про забезпечення адміністративного позову задоволено частково.
Зупинено дію розпорядження ГУ ДПС у м. Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/34994/24.
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі могло б істотно ускладнити або навіть унеможливити ефективний захист прав позивача та поновлення його правового становища до вирішення спору по суті, оскільки анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним фактично блокує основний вид господарської діяльності ТОВ «ОДІНОЙЛ», унеможливлює реєстрацію акцизних накладних, виконання договірних зобов`язань перед контрагентами, виплату заробітної плати працівникам, сплату податків і зборів, а також створює ризик застосування штрафних санкцій як до самого позивача, так і до його покупців. Анулювання ліцензії прямо впливає на поточну діяльність товариства, тягне простій підприємства, ризик розірвання господарських відносин, втрату джерел доходу та потребуватиме значних зусиль і витрат для відновлення становища позивача навіть у разі подальшого задоволення позову. Також суд урахував специфіку спірних правовідносин і встановив, що наслідки невжиття заходів забезпечення виходять за межі лише приватного інтересу позивача, оскільки товариство здійснює постачання пального, зокрема для ПАТ «Укрнафта» та інших критично важливих підприємств, а блокування такої діяльності може негативно позначитися на забезпеченні потреб стратегічно важливих суб`єктів господарювання. Окремо суд звернув увагу на доводи та докази позивача щодо перебування пального у резервуарах на територіях, які зазнають систематичних ракетних і БПЛА-атак, що створює додаткові ризики знищення майна, завдання шкоди навколишньому середовищу, а також небезпеку для життя і здоров`я людей у разі тривалого зберігання великогабаритних ємностей із легкозаймистими та вибухонебезпечними речовинами. Обраний позивачем захід забезпечення у вигляді зупинення дії оскаржуваного розпорядження є співмірним із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаний із предметом спору та спрямований виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Суд наголосив, що вжиття такого заходу не означає вирішення спору наперед і не свідчить про остаточний висновок щодо протиправності розпорядження про анулювання ліцензії, оскільки питання його законності має бути встановлено лише за результатами повного судового розгляду. У зв`язку з цим суд визнав непереконливими заперечення податкового органу про те, що забезпечення позову фактично підмінює собою рішення у справі, та зазначив, що наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин і не є релевантними для цього спору. Водночас у частині вимог про зобов`язання ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві виключити з відповідного реєстру інформацію про анулювання ліцензії суд відмовив, оскільки такий спосіб забезпечення позову не передбачений вичерпним переліком заходів, визначених статтею 151 КАС України. Суд зазначив, що зупинення дії розпорядження саме по собі є достатнім та ефективним способом тимчасового судового захисту, а внесення чи виключення відомостей з реєстру є похідним наслідком такого зупинення. 
29 липня 2024 року до суду першої інстанції від ТОВ «ОДІНОЙЛ» надійшла заява про роз`яснення ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року, в якій зазначено про те, що ухвала про забезпечення позову є незрозумілою в частині того, чи зобов`язано нею відповідача вчинити дії, спрямовані на внесення відомостей до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право оптової торгівлі пальним, шляхом видалення інформації щодо анулювання ліцензії позивача, та в який строк.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року роз`яснено, що вжиті ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 320/34994/24 заходи забезпечення позову означають надання ТОВ «ОДІНОЙЛ» тимчасового захисту у вигляді збереження того правового становища, яке існувало до моменту виникнення спірних правовідносин (до моменту прийняття розпорядження ГУ ДПС у м. Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250. Наведене, відповідно, зобов`язує усіх належних суб`єктів вчинити дії, направлені на реальне надання заявнику (ТОВ ОДІНОЙЛ) тимчасового захисту, з метою забезпечення ефективності правового інституту забезпечення позову. Зокрема (але не виключно), Державна податкова служба України, як адміністратор Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, з метою забезпечення реального виконання судового рішення (ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 320/34994/24 про забезпечення позову) повинна не пізніше робочого дня, наступного за днем постановлення судового рішення, виключити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію (відомості) про анулювання на підставі розпорядження Головного управління ДПС у місті Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734; ГУ ДПС у м. Києві повинне прийняти індивідуальний акт, яким зупинити дію власного розпорядження № 285-рл від 19 липня 2024 року (внутрішній номер 143236) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі № 990614202300250 терміном дії з 23 лютого 2023 року до 23 лютого 2028 року, видану ТОВ «ОДІНОЙЛ», ідентифікаційний код 42967734, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/34994/24.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ДПС України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 30 липня 2024 року та відмовити у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали цього же суду від 25 липня 2024 року у повному обсязі. При цьому зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що фактично скаржник оскаржує насамперед ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року про роз`яснення ухвали про забезпечення позову та вважає її незаконною, необґрунтованою і такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції безпідставно застосував заходи забезпечення позову, оскільки зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії фактично підміняє собою вирішення спору по суті, свідчить про передчасну оцінку правомірності спірного розпорядження та фактично означає констатацію його протиправності до розгляду справи по суті. Сам факт незгоди позивача з рішенням контролюючого органу та можливість настання для нього негативних наслідків не є достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову, а позивач не довів наявності безповоротних наслідків чи реальної неможливості захисту його прав у разі задоволення позову за результатами розгляду справи по суті. В обґрунтування апеляційної скарги ДПС України також посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 150, 151 та 154 КАС України, оскільки не встановив належним чином ані очевидних ознак протиправності оскаржуваного розпорядження, ані існування реальної загрози невиконання майбутнього судового рішення. Обставини справи, які стосуються правомірності анулювання ліцензії, мають досліджуватися виключно під час розгляду спору по суті, а не в межах розгляду заяви про забезпечення позову. Крім того, ДПС України стверджує, що можливі збитки, ускладнення господарської діяльності, ризик штрафних санкцій чи інші негативні наслідки для позивача є звичайними ризиками підприємницької діяльності та самі по собі не утворюють передбачених законом підстав для забезпечення позову. Скаржник також вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки співмірності застосованого заходу, оскільки внаслідок його вжиття позивачу фактично надано можливість продовжувати діяльність попри анулювання ліцензії та наявність встановлених контролюючим органом порушень. Ухвала від 30 липня 2024 року, якою було роз`яснено попередню ухвалу про забезпечення позову фактично змінила її зміст, а не усунула неясність. Суд першої інстанції, посилаючись на роз`яснення, фактично поклав на ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві обов`язок вчинити конкретні дії, а саме виключити з Єдиного реєстру відомості про анулювання ліцензії та прийняти індивідуальний акт про зупинення дії власного розпорядження, хоча такий спосіб забезпечення позову не передбачений вичерпним переліком заходів, визначених статтею 151 КАС України. З цих підстав скаржник стверджує, що суд першої інстанції порушив також вимоги статті 254 КАС України, оскільки роз`яснення судового рішення не може підміняти собою зміну або доповнення його резолютивної частини. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ОДІНОЙЛ» заперечило проти її задоволення та зазначило, що наведені в апеляційній скарзі доводи фактично стосуються не стільки ухвали про роз`яснення судового рішення, скільки безпосередньо ухвали про забезпечення позову, оскільки апелянт по суті оспорює висновки суду щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, їх співмірності, правових наслідків зупинення дії оскаржуваного розпорядження та відсутності вирішення спору по суті.
Позивач та ГУ ДПС у м. Києві, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для роз`яснення судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини першої статті 254 КАС України (далі - КАС України) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Згідно з частиною третьої статті 254 КАС України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для тих осіб, що будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли судом не дотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.
Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 11 березня 2020 року у справі № 240/4946/18.
Верховний Суд в ухвалах від 26 лютого 2019 року у справі № 802/1961/17-а та від 17 січня 2019 року у справі № 802/2257/17-а зазначив, що виходячи із системного тлумачення наведеної норми, роз`яснено може бути судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.
Отже, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні його неясності і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
У заяві про роз`яснення судового рішення зазначається, що саме у рішенні є незрозумілим та які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Обґрунтовуючи заяву про роз`яснення ухвали Київського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 25 липня 2024 року, позивач зазначає, що товариством було направлено на адресу ГУ ДПС у м. Києві повідомлення про негайне виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 25 липня 2024 року. Проте, відповідачем як боржником за вказаним судовим рішенням не вжито заходів, спрямованих на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 25 липня 2024 року щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.
Позивач зауважив, що станом на теперішній час товариство продовжує отримувати з Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України квитанції про неприйняття акцизних накладних, складених на реалізацію пального товариством, з підстав порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, оскільки реалізація пального може здійснюватися лише при наявності ліценції.
Колегія суддів звертає увагу, що значна частина доводів апеляційної скарги ДПС України фактично зводиться до незгоди із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову, співмірності обраного заходу, доведеності ризиків істотного ускладнення ефективного захисту прав позивача, а також до тверджень про передчасність висновків суду стосовно впливу оскаржуваного розпорядження на господарську діяльність товариства. 
Дослідивши наведені доводи, колегія суддів виходить з того, що предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року про роз`яснення ухвали про забезпечення позову, а відтак перевірці в межах цього апеляційного провадження підлягає насамперед додержання судом першої інстанції вимог статті 254 КАС України під час постановлення такого судового рішення, а не оцінка правомірності та обґрунтованості ухвали від 25 липня 2024 року про забезпечення позову, яка не оскаржена в апеляційному порядку.
Разом із тим доводи апеляційної скарги в тій частині, в якій скаржник посилається на вихід суду першої інстанції за межі повноважень, передбачених статтею 254 КАС України, заслуговують на увагу.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року було застосовано конкретний захід забезпечення позову, а саме: зупинено дію розпорядження ГУ ДПС у м. Києві № 285-рл від 19 липня 2024 року про анулювання ліцензії позивача. 
Водночас у задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову, зокрема щодо зобов`язання ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві виключити з відповідного реєстру інформацію про анулювання ліцензії, судом першої інстанції було відмовлено.
Отже, зміст резолютивної частини ухвали від 25 липня 2024 року є чітким та визначеним: суд першої інстанції застосував лише один із передбачених процесуальним законом заходів забезпечення позову - зупинення дії індивідуального акта та відмовив у застосуванні інших запитаних позивачем способів тимчасового захисту.
Водночас, постановляючи ухвалу від 30 липня 2024 року, суд першої інстанції, посилаючись на необхідність роз`яснення ухваленого рішення, зазначив, що ДПС України як адміністратор Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, повинна не пізніше робочого дня, наступного за днем постановлення судового рішення, виключити з такого реєстру інформацію про анулювання ліцензії позивача, а ГУ ДПС у м. Києві повинне прийняти індивідуальний акт про зупинення дії власного розпорядження.
Колегія суддів вважає, що наведені приписи не є виключно роз`ясненням змісту ухвали від 25 липня 2024 року, а фактично встановлюють нові, конкретизовані обов`язки для відповідачів, визначають спосіб та строк їх виконання, тобто доповнюють резолютивну частину первісного судового рішення новими приписами, яких вона не містила.
Посилання суду першої інстанції на те, що внесення відповідних змін до реєстру є лише похідним наслідком зупинення дії розпорядження, не спростовує наведеного висновку, оскільки під час вирішення заяви про забезпечення позову суд уже надав оцінку відповідним вимогам позивача та відмовив у їх задоволенні, вказавши, що такий спосіб забезпечення позову не передбачений положеннями статті 151 КАС України, а зупинення дії розпорядження є достатнім та ефективним способом тимчасового судового захисту.
Подальше покладення ухвалою про роз`яснення на ДПС України та ГУ ДПС у м. Києві обов`язків, пов`язаних із виключенням відомостей з реєстру та прийняттям окремого індивідуального акта, свідчить не про усунення неясності судового рішення, а про фактичну зміну його змісту та розширення кола процесуальних наслідків, визначених ухвалою від 25 липня 2024 року.
Та обставина, що позивач після постановлення ухвали про забезпечення позову продовжив отримувати квитанції про неприйняття акцизних накладних з підстав відсутності ліцензії, може свідчити про невиконання вимог цієї ухвали, а не про неясність чи незрозумілість судового рішення.
Інститут роз`яснення судового рішення спрямований на усунення його нечіткості, а не на виправлення, доповнення чи модифікацію способу судового захисту, обраного судом у попередньому процесуальному рішенні. Інше тлумачення положень статті 254 КАС України фактично дозволяло б суду шляхом роз`яснення повторно вирішувати заявлені вимоги, змінювати межі застосованого заходу забезпечення позову або встановлювати нові обов`язки для учасників справи, що суперечить природі цього процесуального інституту.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Київський окружний адміністративний суд в ухвалі від 30 липня 2024 року вийшов за межі допустимого роз`яснення судового рішення.
За наведених обставин та виходячи з приписів статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року - скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали суду про забезпечення позову у справі № 320/34994/24.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити. 
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ОДІНОЙЛ» про роз`яснення ухвали суду про забезпечення позову в адміністративній справі № 320/34994/24.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2026.