ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13651/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я. за участі представника позивача Виграненко С.П., представника відповідача Дегтярьової Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАР" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:
Рух справи.
23.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "АСГАР" (далі - ТОВ "Асгар") звернулось з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві ), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №00004521402;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №00004531402 в частині визначення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 214619 грн (основний платіж 171696 грн, штрафні (фінансові) санкції 42923 грн).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки висновки відповідача, що зроблені за наслідками перевірки, спростовуються наданими позивачем первинними документами, тому, що господарські операції з контрагентами мають реальний характер та надані документи це підтверджують. 
Внаслідок ліквідації Окружного адміністративного суду м. Києва вказана справа 17.02.2025 надійшла на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю. 
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог і не підтвердженість їх належними та допустимими доказами. 
Суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.
Апелянт наголосив, що не згоден з висновками суду першої інстанції про непідтвердженість позовних вимог відповідними доказами, оскільки господарські операції позивача з його контрагентами відображені в бухгалтерському обліку та підтверджені первинними документами, які складені відповідно до вимог чинного законодавства. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після надходження справи до апеляційного суду, ухвалою від 17.12.2025 слухання справи призначено у відкрите судове засідання на 28.01.2026. 
З поважних причин слухання справи продовжувалось.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначено про правильність висновків суду першої інстанції. 
У судовому засідання представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представники відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
Суду були подані додаткові пояснення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини встановлені судом.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що в період із 29.01.2019 по 12.03.2019 посадовими особами відповідача було проведено документальну планову перевірку ТОВ "Асгар" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, за результатом якої складено акт від 19.03.2019 №192/26-15-14-02-05/36460061 (т. 1 а.с. 34-99).
На підставі висновків Акта від 19.03.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 02 квітня 2019 року:
№00004521402 яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податок на прибуток у розмірі 3320700 грн;
№00004531402, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 269222,00 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 215378 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 53844грн.
В адміністративному порядку вказані рішення були оскаржені позивачем, проте за результатом розгляду скарги, ДФС прийняло рішення від 07.09.2019, яким податкові повідомлення - рішення від 02.04.2019 №00004521402 та №00004531402 залишило без змін, а скаргу - без задоволення
Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, та не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно норм п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У відповідності до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов`язкові реквізити.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Аналіз вказаних норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Висновки суду.
Отже, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства. З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Судом першої інстанції ретельно було проаналізовані надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів. 
Колегією суддів також проведено аналіз наданій документації у сукупності із поясненнями сторін.
Так, з урахуванням наданих сторонами документів колегія суддів робить наступні висновки.
Матеріалами справи підтверджено, що 29.07.2016 року між Приватним підприємством "Асгард-Охорона" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асгар" (замовних) було укладено Договір №29/07-2016 підряду по наданню послуг з фізичної охорони (т. 1 а.с. 106-108), за умовами якого: 
1.1 Замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати та здійснити охорону об`єкту, згідно з дислокацією розташування об`єкту; 1.2 виконавець організовує охорону об`єкту за допомогою постів фізичної охорони за завданням замовника згідно розташування об`єкту; 
2.1 вартість послуг виконавця за цим договором визначається актом надання послуг. 2.2 Оплата за цим Договором здійснюється Замовником не пізніше 25-го числа місяця наступного за тим, в якому надані послуги з охорони об`єктів за завданням Замовника згідно розташування об`єкту шляхом перерахунку Замовнику суми грошових коштів на рахунок Виконавця на підставі рахунку-фактури або акту надання послуг. 2.3 в кінці календарного місяця виконавець та замовних погоджують розрахунок про кількість відпрацьованого часу; 
3.1 виконавець зобов`язаний: 3.1.1 здійснювати організацію охорони об`єктів за завданням Замовника згідно розташування об`єкту. 3.1.3. Виконавець не обмежений у виборі способів організації охорони: власними силами, силами залучених третіх осіб, шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру з виконавцями фіз.-особами.
Позивач надав документи:
протокол узгодження вартості послуг, які надаються, та окремих умов договору, у якому вказано, що сторони домовились доповнити п. 2.3 договору "в усному чи електронному вигляді" (т. 1 а.с. 109);
додатки №2 до договору №29/07-2016 від 29.07.2016 "Дислокація №1-№5 за травень 2017 року" об`єктів, що передаються для охорони (т. 1 а.с. 110-113);
акти надання послуг від 29 травня 2017 року: №361, №362, №363, №364, №365 (т. 1 а.с. 114-118);
рапорти від 29.05.2017 у кількості 36 шт (т. 1 а.с. 119-154);
накази від 25 квітня 2017 року "Про призначення відповідальних осіб на об`єкті" (т. 1 а.с. 155-185);
податкові накладні від 29.05.2017 (т. 1 а.с. 186-190);
листи - запити від 25.04.2017 (т. 1 а.с. 191-222).
Отже, з урахуванням вказаних документів, зокрема актів надання послуг від 29.05.2017 №361, №362, №363, №364, №365 (в яких вказано інформацію про кількість об`єктів, кількість та категорію постів, кількість годин за місяць, вартість здійснення охорони за годину та за місяць), вбачається, що загальна кількість, що знаходилась під охороною становить 137 об`єктів, що знаходяться у різних областях та містах України, при тому що кількість працюючих осіб становила 10 осіб, що підтверджено відомостю про нарахування заробітної плати застрахованим особам за травень 2017 року, яка була прийнята ДФС 16.06.2017 за № 9115518066.
Апелянтом вказане не спростовано.
Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що враховуючи умови договору і зміст первинних документів свідчить про неможливість виконання ПП «Асгар-Охорона" умов Договору №29/07-2016 по наданню послуг з фізичної охорони, оскільки така кількість осіб, яка офіційно працювала на цьому підприємстві, не змогла б здійснити охорону 137 об`єктів, які знаходяться у різних областях та містах України.
Апелянт не надав суду належних доказів на спростування такого висновку, внаслідок чого колегія суддів вважає його правильним.
Суд надавав позивачу час для подачі документів щодо залучення контрагентом третіх осіб, якщо такові були, для виконання умов Договору №29/07-2016, проте такі докази не були надані.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 29.07.2016 року між ПП "Асгард-Охорона" (виконавець) та ТОВ "Асгар" (замовник) було укладено Договір №29/07-2016 про надання юридичних послуг (т. 1 а.с. 224-226), за умовами якого:
1.1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим Договором юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та господарських судах України, в органах виконавчої служби з питання стягнення дебіторської заборгованості, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги.
1.2. На підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається акт надання послуг.
2. Порядок і строки надання послуг виконавцем
2.1. Послуги надаються Виконавцем Замовнику шляхом:
- усного та письмового консультування;
- аналізу причин та обставин виникнення заборгованості;
- аналізу майнового стану боржника та перспектив повернення заборгованості;
- складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій, позовних заяв, інших документів;
- надання послуг щодо організації захисту інтересів Замовника в органах судової влади (представництва Замовника в загальних та господарських судах України), органів виконання рішень, інших органах, установах та організаціях;
- супровід процедури виконання судових рішень до повного стягнення заборгованості.
4.1. За надані послуги Замовник виплачує Виконавцеві плату в розмірі, вказаному у актах наданих послуг, із розрахунку 1000 грн за годину наданих послуг.
Суду були надані документи: розрахунок наданих послуг (т. 1 а.с. 228); акт наданих послуг №388 від 31.05.2017 (т. 1 а.с. 227); звіт до акта виконання робіт №388 від 31.05.2017 (а.с. 229-230).
Згідно акту №388 від 31.05.2017 вказано щодо отримання послуг: юридичні, кількість -1, ціна з ПДВ 180000,00 грн, сума з ПДВ 180000,00 грн.
У звіті до акта виконаних робіт №388 від 31.05.2017 вказано, що ПП "Асгар-Охорона" надало ТОВ "Асгар" наступні послуги:
усне та письмове консультування з питань податкового та іншого законодавства стосовно ведення господарської діяльності в межах виду діяльності підприємства, витрачено 25 годин: розгляд повідомлень в адресу покупців щодо законності збільшення тарифів (лист від 30.05.2017); розгляд питання щодо виявлених порушень на постах службовими особами та третіми особами, оформлення ліцензійних умов та сповіщення органів правоохоронної діяльності (лист від 31.05.2017);
аналіз причин та обставин виникнення заборгованості, витрачено 30 годин: проаналізовано 169 боржників та пропоновано та складено претензії та листи - попередження;
аналізу майнового стану боржника та перспектив повернення заборгованості, витрачено 55 годин; проведено аналіз майнового стану 169 боржників використовуючи усі доступні реєстри;
складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій, позовних заяв, інших документів; юридичний аналіз договорів та додатків до договорів, витрачено 15 годин: вказано перелік з 12 договорів;
надання послуг щодо організації захисту інтересів Замовника в органах судової влади (представництва Замовника в загальних та господарських судах України), органів виконання рішень, інших органах, установах та організаціях, витрачено 30 годин: розгляд справи №760/10922/16-к (провадженні №1-кс/760/13894/16) в Солом`янському районному суді м. Києва, відповіді на запити правоохоронних організацій;
супровід процедури виконання судових рішень до повного стягнення заборгованості, витрачено 25 годин.
Отже, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, суд першої інстанції, оцінивши подані сторонами документи, робить висновок, що у позивача відсутній у штаті працівник з відповідною освітою, до обов`язків якого входить надання послуг, зазначених у звіті до акта виконаних робіт №388 від 31.05.2017 і який би міг надати такі юридичні послуги.
Крім того, суду не було надано доказів залучення позивачем третіх осіб для надання таких юридичних послуг на виконання умов договору №29/07-2016. 
В суд апеляційної інстанції такі докази також не надавались.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач не надав належних та допустими доказів наявності у контрагента позивача необхідних ресурсів для надання юридичних послуг на значну суму, що становить 180000,00 грн., що свідчить про неможливість виконання цього договору. 
Щодо доводів апелянта про неможливість несення позивачем відповідальності за недобросовісність контрагента, слід вказати, що суд першої інстанції їх правильно залишив поза уваги, оскільки платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає висновки суду про необґрунтованість позовних вимог правильними, доводи апелянта не підтверджені належними доказами і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Тому, надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Повний текст виготовлено 09.03.2026.
Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАР" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 р. - залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова 

О.В. Епель

В.В. Файдюк