ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2026 року 	Справа № 280/10151/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (б-р. Марії Примаченко, буд. 3, м. Запоріжжя, 69035) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі – відповідач, Департамент), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення розгляду заяви позивача;
зобов`язати відповідача скласти та видати позивачу акт про встановлення факту здійснення позивачем догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою щодо складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (матір`ю позивача) та доданими копіями документів, у тому числі: копією висновку №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025 року. Проте відповідач протиправно зупинив розгляд заяви з посиланням на те, що до заяви не було додано документів, які б, відповідно до вимог пункту 61 Порядку №560, підтверджували потребу ОСОБА_2 у постійному догляді. Проте позивач вважає, що висновок №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025, є таким, що підтверджує факт необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 . З огляду на зазначене вважає, що дії відповідача щодо зупинення розгляду його заяви є протиправними та такими, що порушують його права, зокрема його право на отримання відстрочки. 
Ухвалою від 20.11.2025 позов залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.
24.11.2025 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.
Ухвалою від 02.12.2025 відкрито провадження у справі №280/10151/25 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
10.12.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Департаментом 24.10.2025, за вихідним номером Т-2605, було направлено лист «Про зупинення розгляду заяви», в якому заявникові було детально роз`яснено вимоги чинного законодавства та способи усунення недоліків його заяви. Посилається на те, що висновок №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025 року, та консультаційний висновок спеціаліста від 06.10.2025 року, копії яких було надано позивачем до Департаменту, не підтверджують необхідність отримання особою постійного догляду, у зв`язку з чіткими вимогами підпункту 9 пункту 1 Додатку 5 Порядку №560 «довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи». Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
29.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що висновок виданий КНП «Обласний заклад допомоги та значущих хвороб» ЗОР, є медичною документацією форми №080-2о, затвердженою наказом МОЗ України №407 від 09.03.2021 року. Отже, доводи відповідача щодо невстановленої форми висновку ЛКК №663 є безпідставними. Також вважає, що позиція відповідача щодо нібито підміни адміністративним судом державного органу у разі задоволення позовних вимог не відповідає дійсності. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
02.01.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. В запереченнях представник відповідача посилається на те, що висновок за формою №080-2/о підтверджує потребу особи в наданні їй соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку №859. При цьому сам по собі висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, не свідчить про потребу особи в постійному догляді, для цілей застосування пункту 61 та підпункту 9 пункту 1 додатку 5 Постанови №560. Законодавець у підпункті 9 пункту 1 додатку 5 Постанови №560 пов`язує підставу отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації саме з необхідністю здійснення постійного догляду, а не із необхідністю надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Крім того зазначає, що факт здійснення постійного догляду комісією може бути підтверджено, або не підтверджено і це відноситься до дискреційних повноважень комісії відповідача. Просить взяти до уваги дані заперечення та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою щодо складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, відповідно до Порядку №560, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (матір`ю позивача) та доданими копіями документів, у тому числі:
копією Висновку №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025 (форма первинної облікової документації №080-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 №407);
копією консультаційного висновку спеціаліста від 06.10.2025.
24.10.2025, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Департаментом було направлено лист «Про зупинення розгляду заяви» за вихідним номером Т-2605, в якому заявникові було повідомлено, що серед доданих до заяви документів відсутній документ, що підтверджує потребу ОСОБА_2 у постійному догляді, а саме:
для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
В зв`язку з чим розгляд його заяви від 23.10.2025 №Т-2605 зупинено, до моменту усунення відповідних недоліків. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення регламентується пунктами 56 - 67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі – Порядок №560).
Відповідно до пункту 61 Порядку №560 для отримання відстрочки по пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №2232-XII необхідно обов`язково долучати або документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Згідно пункту 61 Порядку №560, військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Додатком 5 до даного Порядку визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Перелік).
Згідно пункту 9 частини 1 вказаного Переліку, для осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, для осіб зайнятих постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, окрім інших документів, надається:
для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
На виконання пункту 61 Порядку №560 розпорядженням Запорізького міського голови від 30.08.2024 №220 «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» було визначено Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, які зареєстровані/ проживають на території Запорізької міської територіальної громади (пункт 1), утворено та затверджено склад комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 2) та затверджено Положення про порядок складання та видачі акту встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 3).
Відповідно до абз. 4 п. 61 Положення №560, комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
З матеріалів справи судом було встановлено, про що вже зазначалось вище, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою щодо складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (матір`ю позивача) та доданими копіями документів, у тому числі:
копією Висновку №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025 (форма первинної облікової документації №080-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 №407);
копією консультаційного висновку спеціаліста від 06.10.2025.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Департаментом було направлено лист від 24.10.2025 за №Т-2605 «Про зупинення розгляду заяви» з підстав ненадання заявником необхідних документів, а саме:
для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Тобто, відповідач вважав, що Висновку №663 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.10.2025 (форма первинної облікової документації №080-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 №407) не відноситься до вищезазначених документів.
Проте суд не погоджується з даним висновком з огляду на наступне.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2024 по справі №120/1909/23 досліджував питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.
За результатами розгляду справи Верховним Судом було зроблено висновок про те, що «63. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
64. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг».
Таким чином Верховним Судом визначено чітке розмежування повноважень медичних органів щодо видачі висновків про потребу осіб у постійному догляді, а саме, щодо осіб з інвалідністю, та осіб яким визначена ступінь втрати працездатності висновок про потребу у постійному догляді може видаватись МСЕК, щодо інших ЛКК.
В подальшому, Верховний Суд в постанові від 16 жовтня 2025 року по справі №300/1061/23 підтримав зазначену позицію та зробив чіткий висновок про те, що «59. Таким чином, нині існує послідовна практика Верховного Суду, зокрема, яка викладена в постановах від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, про те, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
60. Отже, твердження скаржника, що у спірному випадку позивач мав надати лише висновок МСЕК є помилковим».
Згідно з ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Також, ч.5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що зупинення розгляду заяв щодо видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, положеннями Порядку №560 не передбачено. Дана заява повинна бути розглянута в установлений законом строк та по ній суб`єктом владних повноважень повинно бути прийнято законне та вмотивоване рішення.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірного рішення дотримано не було.
В в`язку з чим рішення відповідача, оформлене листом від 24.10.2025 за №Т-2605 «Про зупинення розгляду заяви», є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому суд зазначає, що в даному випадку протиправним є саме рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення розгляду заяви, а не його дії.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача скласти та видати ОСОБА_1 акт про встановлення факту здійснення позивачем догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , то суд зазначає, що встановлення факту здійснення особою постійного догляду є повноваженням, в даному випадку, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, а повноваження суду обмежуються наданням оцінки таким діям (бездіяльності) чи рішенням в межах здійснення судового контролю, у разі надходження позову з таким предметом спору.
В зв`язку з чим в задоволенні цієї вимовити слід відмовити.
В даному випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.10.2025 №Т-2605 та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду його заяви, з урахуванням висновків суду.
При вирішенні даної справи суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач правомірність свого рішення належними та допустимими доказами не довів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (б-р. Марії Примаченко, буд. 3, м. Запоріжжя, 69035) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, оформлене листом від 24.10.2025 за №Т-2605 «Про зупинення розгляду заяви».
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 23.10.2025 №Т-2605 та прийняти рішення, відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «04» березня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль