____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/28306/21
Провадження № 2/947/242/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,
за участю:
представника позивача – адвоката Фомічова І.О.,
представника Відповідачки 1 та Відповідачки 2 – адвоката Ватренко Н.Б.,
представника третьої особи Одеської міської ради – Славинського А.Ю.,
представника третьої особи ГУ Держгеокадастру в Одеській області – Арнаутової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 947/ 28306/21 за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права користування майном та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи та процесуальні дії 
21.09.2021 позивач ТОВ "ВОДОЛІЙ" звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 головуючим у справі обрано суддю Маломуж А.І.
Ухвалою судді Маломуж А.І. від 27.09.2021 позовну заяву залишено без руху.
16.11.2021 представником ТОВ "ВОДОЛІЙ" до суду подано заяву про виконання ухвали суду та уточнену позовну заяву про витребування майна з володіння особи та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою судді Маломуж А.І. від 23.11.2021 позовну заяву залишено без руху.
17.12.2021 представником ТОВ "ВОДОЛІЙ" подано до суду клопотання про зменшення судового збору та заяву про виконання ухвали суду, а також уточнену позовну заяву про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, витребування майна із чужого володіння особи і зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до уточнених позовних вимог ТОВ "ВОДОЛІЙ" просить суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно зведені будівлі, а саме:
будівлі (танхаузи) №11, 10, 9 (позначені на Генплан в благоустройством М1;250 який є складовою "ПРОЕКТ" Жилаязастройкатанхаус "Георг Град", затвердженого 04 2012 р.: відповідно літерами "А1", "А2", "А3" загальною площею 356 кв.м.);
будівлі (танхаузи) №8, 7 (позначені на Генплан в благоустройством М1;250 який є складовою "ПРОЕКТ" Жилаязастройкатанхаус "Георг Град", затвердженого 04 2012 р.: відповідно літерами "А4", "А5" загальною площею 237,9 кв.м.);
будівлі (танхаузи) № 6 (позначені на Генплан в благоустройством М1;250 який є складовою "ПРОЕКТ" Жилаязастройкатанхаус "Георг Град", затвердженого 04 2012 р.: відповідно літерами "В1" загальною площею 129,5 кв.м.);
будівлю охорони площею 40 кв.м.,
що розташовані на земельній ділянці користувача ТОВ "ВОДОЛІЙ" за адресою АДРЕСА_1 ;
- витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВОДОЛІЙ" земельну ділянку, загальною площею 0,0639 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:38:002:0108 та земельну ділянку загальною площею 0,091 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:38:002:0108 та земельну ділянку загальною площею 0,091 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:38:002:0107 та які фактично знаходиться в межах іншої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана ТОВ "ВОДОЛІЙ" Рішенням Одеської міської ради №2405-ХХІІІ від 17.04.2011 року "Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Товариству з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЙ" документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння" з урахуванням вилученої частини земельної ділянки площею 0,782 га на підставі Рішення Одеської міської ради від 28.12.2001 року прийнято рішення №3052-ХХІІІ;
- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди ТОВ "ВОДОЛІЙ" щодо безперешкодного та вільного доступу до земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;
- стягнути на користь ТОВ "ВОДОЛІЙ" документально понесені судові витрати у зв`язку з розглядом цієї справи.
Ухвалою судді Маломуж А.І. від 23.12.2021 відмовлено ТОВ "ВОДОЛІЙ" у задоволенні клопотання про зменшення судового збору та позовну заяву залишено без руху.
11.02.2022 представником ТОВ "ВОДОЛІЙ" подано заяву про виконання ухвали суду та квитанцію сплати судового збору.
Ухвалою судді Маломуж А.І. від 21.02.2022 провадження у справі відкрито, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано докази у приватного нотаріуса.
24.05.2022 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. надала до суду витребувані документи.
Розпорядженням керівника апарату суду від 02.06.2022 №106 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2022 головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В.
Ухвалою від 03.06.2022 справу прийнято до провадження судді Васильків О.В.
06.09.2022 до суду надано відзив на позов, направлений відповідачем ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 18.10.2022 зупинене провадження у справі за позовною заявою ТОВ "ВОДОЛІЙ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Відділ Держгеокадастру у м. Одесі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права користування майном та витребування майна з чужого незаконного володіння до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі №520/16589/19 (кримінальне провадження №42015160010000062 від 03.12.2015 року) за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 23.12.2022 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 про зупинення провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 09.02.2023 справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. та призначено до підготовчого судового засідання.
24.05.2023 від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до суду надійшли письмові пояснення.
22.06.2023 до суду надійшли письмові пояснення від Одеської міської ради.
Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. подала до суду заяви на кожне засідання з проханням проводити слухання справи у її відсутність, оскільки нотаріус не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повністю покладається на вирішення справи по суті судом.
Матеріали справи містять письмові пояснення представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
25.05.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 . 
Ухвалою суду від 26.06.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
25.08.2023 в судовому засіданні розглянуто справу та ухвалене рішення суду, проголошено вступну та резолютивну його частини, повний текст складений 29.08.2023.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2023 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВОДОЛІЙ» в повному обсязі.
Непогодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Одеського апеляційного суду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2024 апеляційну скаргу ТОВ «ВОДОЛІЙ» залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2023 – без змін.
Позивач оскаржив рішення першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025, за результатами перегляду цивільної справи касаційну скаргу ТОВ «ВОДОЛІЙ» задоволено частково: рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 травня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
25.04.2025 матеріали справи надійшли до канцелярії Київського районного суд м. Одеси.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2025 головуючого у справі визначено суддю Скриль Ю.А.
Ухвалою судді від 01.05.2025 прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначене підготовче засідання на 02.06.2025.
Підготовче засідання відкладене на 02.07.2025 через неявку всього складу учасників справи, та відсутності інформації про належне їх повідомлення про розгляд справи.
Представник відповідачів – адвокат Ватренко Н.Б. 30.06.2025 через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення засідання через її хворобу.
У підготовчому засіданні від 02.07.2025, проведеного за участі представника позивача - адвоката Фомічова І.О. та представника третьої особи Одеської міської ради Вишнивецької А.О., поставлене на обговорення питання щодо можливості проведення підготовчого засідання за відсутності інших учасників справи. Вислухавши думку сторін та оголошену секретарем засідання інформації, підготовче засідання відкладене на 24.07.2025 та постановлено здійснити повторний виклик учасників справи.
10.07.2025 від представника третьої особи Одеської міської ради Вишнивецької А.О. надійшла заява про проведення засідання, призначеного на 24.07.2025, без участі представника Одеської міської ради.
У підготовчому засіданні від 24.07.2025 представник відповідачів не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, судом зафіксована неявка у підготовче засідання сторони відповідачів без поважних причин.
Підготовче засідання відкладене на 31.07.2025.
30.07.2025 від представника третьої особи Одеської міської ради Вишнивецької А.О. надійшла заява про проведення засідання, призначеного на 31.07.2025, без участі представника Одеської міської ради.
30.07.2025 від представника відповідачів – адвоката Ватренко Н.Б. через систему «Електронний суд» надійшла заява про застосування строків позовної давності.
Також 30.07.2025 представником відповідачів – адвокатом Ватренко Н.Б. через систему «Електронний суд» подане клопотання про долучення доказів у справі.
Окрім цього, 30.07.2025 представником відповідачів – адвокатом Ватренко Н.Б. через систему «Електронний суд» подані додаткові письмові пояснення 
У підготовчому засіданні 31.07.2025, проведеного за участю представника позивача – адвоката Фомічова І.О. та представника відповідачів – адвоката Ватренко Н.Б., розглянуті процесуальні документи, подані стороною відповідача.
Судом на місці ухвалено про відмову у задоволенні клопотання представника відповідачки Богусевич К.О., про долучення доказів у справі, подану з порушенням вимог, передбаченої ст. 83 ЦПК України. При цьому суд врахував думку представника позивача про те, що копія експертиза, яку долучає представник відповідачів, проведена в іншій справі, копія технічного паспорту також долучалась сторонами по справі та вже міститься в матеріалах справи. Окрім цього відповідачкою ОСОБА_1 порушені строки та процедуру долучення доказів у справі, після перегляду вказаної справи касаційним судом, справа направлена на новий розгляд виключно з метою надання оцінки преюдиціального значення судових рішень, ухвалених судами в інших справах.
Також відмовлено у прийнятті заяви про застосування строків позовної давності, оскільки така заява вже була подана стороною відповідачів у вказаній справі та долучена до її матеріалів. Виклад нових обставин не містить, та вони є ідентичними тим, які викладені у вже долученій до матеріалів справи заяві, яка розглядатиметься, за наявності підстав, судом під час нового розгляду справи.
Окрім цього, у підготовчому засіданні постановлено долучити до матеріалів справи додаткові письмові пояснення представника відповідача до справи.
У підготовчому засіданні 31.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої по суті призначено на 01.10.2025 (у період з 07.08.2025 по 05.09.2025 головуюча у справі суддя перебувала у щорічній відпустці).
Судове засідання від 01.10.2025 не відбулось та відкладене на 10.11.2025.
17.10.2025 від приватного нотаріуса Брандіс Алли Борисівни Одеського міського нотаріального округу надійшов лист, відповідно до якого просить розглядати справу у її відсутність, покладається на вирішення справи по суті судом. 
У судовому засіданні 10.11.2025 вислухано позицію сторін, надані пояснення по суті справи. На стадії дослідження доказів у справі оголошена перерва до 17.12.2025.
Від представника позивача – адвоката Фомічова І.О. надійшла заява, визначена нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у якій представник позивача зазначив про подання розрахунку судових витрат позивача після ухвалення рішення суду. 
У судовому засіданні 17.12.2025 розпочата стадія дослідження доказів у справі, досліджені судові рішення, ухвалені в інших справах, на преюдиціальне значення яких вказував позивач та Верховний Суд у постанові від 02.04.2025. Оголошено перерву у дослідженні доказів у справі до 16.01.2026.
Судове засідання, призначене на 16.01.2025, не відбулось через відсутність електропостачання у приміщенні суду. Судове засідання перенесено на 06.02.2026.
У судовому засіданні 06.02.2026 завершено стадію дослідження доказів у справі, проведені судові дебати, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення та проголошення до 16.02.2026. 
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Будь-яких заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог від ОСОБА_3 до суду не надходило. ОСОБА_4 раніше подавав письмові пояснення
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Короткий виклад позовних вимог
В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 17.04.2001 року Одеською міською радою було прийнято рішення №2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення ТОВ «Водолій» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння». 17.05.2001 року на підставі вказаного доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» було розроблено технічну документацію по складанню державного акту ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. Бабушкіна, 1, винесено в натурі межі земельної ділянки, про що складено відповідний акт, один примірник технічної документації передано в Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, про що зазначено на звороті титульного аркушу технічної документації. 28.12.2001 року Одеською міською радою прийнято рішення №3052-ХХІІІ, яким зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га й передано у власність громадян за списком. ТОВ «Водолій» вважає, що право постійного користування земельною ділянкою виникло з моменту розроблення та затвердження технічної документації по складанню державного акту ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування вказаного домоволодіння та винесення в натурі межі земельної ділянки за вказаною адресою, про що складено відповідний акт від 17.05.2001 року. Представник позивача вказує, що отримання ТОВ «Водолій» державного акта є лише завершальною стадією оформлення документів, але в будь-якому разі його відсутність не свідчить про відсутність права постійного користування земельною ділянкою у товариства. Державна реєстрація права постійного користування земельної ділянки не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а лише фіксує факт його наявності. За таких обставин ТОВ «Водолій» вважає себе особою, якій належать права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нині діючого рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року №2405-ХХІІІ. Представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_2 здійснила в 2012 році самочинне будівництво 6 будівель (типу таунхаус) та будівлю охорони 40 кв.м. на земельній ділянці, яка у 2012 році їй не відводилась для цієї мети і така земельна ділянка раніше була надана ТОВ «Водолій» у постійне користування. В подальшому вказані об`єкти самочинного будівництва були легалізовані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та у подальшому відчужені 07.10.2015 року на користь ОСОБА_1 . На підставі викладеного ТОВ «Водолій» звернулось до суду за захистом своїх прав.
Короткий виклад заперечень відповідачів, викладених у відзиві на позов
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву посилається на те, що ТОВ «Водолій» ніколи не набував право постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки рішенням Одеської міської ради від 17.04.2001 року №2405-ХХІІІ ТОВ «Водолій» у 2001 році було надано право на оформлення права на постійне користування земельною ділянкою. При цьому 28.12.2001 року Одеська міська рада прийняла рішення №3052-ХХІІІ «Про зміну цільового призначення та надання у приватну власність громадянам України земельних ділянок, загальною площею 0,7820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель». Тобто, у ТОВ «Водолій» було вилучено з земельної ділянки, на яку вже було встановлено межі (Акт встановлення меж земельної ділянки від 17.05.2001 року та технічна документація по складанню державного акту), земельну ділянку площею 0,7820 га. Фактично станом на 28.12.2001 року у ТОВ «Водолій» залишилося право на оформлення постійного користування земельної ділянки площею 0,2614 га. ТОВ «Водолій» у зв`язку зі зміною площі та конфігурації земельної ділянки, яка залишилася після прийняття Одеською міською радою рішення №3052-ХХІІІ від 28.12.2001 року, не замовив нову технічну документацію по складанню державного акту, також не були встановлені в натурі межі земельної ділянки площею 0,2614 га, за адресою: АДРЕСА_1 . У 2002 році фізичні особи, які отримали земельні ділянки у власність на підставі рішення Одеської міської ради №3052-ХХІІІ від 28.12.2001 року, оформили право власності. Таким чином, ні тоді, ні зараз Одеська міська рада не могла видати ТОВ «Водолій» Державний акт на право постійного користування на підставі технічної документації від 17.05.2001 року по складанню державного акту ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на земельну ділянку, площею 1,0434 га. Відповідач ОСОБА_2 29.08.2011 року придбала земельні ділянки (кадастрові номери: 5110136900:38:002:0041 та 5110136900:38:002:0041) з метою будівництва житлових будинків для власних потреб. Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не здійснювала самовільне будівництво на земельних ділянках кадастрові номери: 5110136900:38:002:0107, 5110136900:38:002:0108. Власник землі Одеська міська рада погодила будівництво на зазначених земельних ділянках та на підставі рішень сесії Одеської міської ради передала їх у власність особам, які збудували на них житлові будинки – ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Окрім того, відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що ТОВ «Водолій» пропущено строки позовної давності.
Короткий виклад аргументів третьої особи Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, викладених у письмових поясненнях
В письмових поясненнях Головне управління Держгеокадастру в Одеській області посилається на те, що за інформацією відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі – Відділ №5) від 18.04.2023 року №818/486-23, згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року не зареєстровано державних актів та договорів оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Водолій», а також за іншими фізичними та юридичними особами.
Третя особа ОСОБА_4 в письмових поясненнях звертає увагу на те, що у ТОВ «Водолій» немає жодного легітимного правовстановлюючого документу ні на нерухоме майно, ні на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням сесії Одеської міської ради №1653-VI «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» від 23.12.2011 року ОСОБА_4 було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. На отриманій земельній ділянці ОСОБА_4 за допомогою ОСОБА_2 було побудовано житловий будинок. В подальшому 07.10.2015 року житловий будинок загальною площею 273,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, кадастровий номер: 5110136900:38:002:0108 разом з зазначеною земельною ділянкою були продані ОСОБА_4 . ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу.
Представник Одеської міської ради в письмових поясненнях посилається на те, що на підставі рішення Одеської міської ради №2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння» Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15.05.2001 року надано інституту Укргеоінформ доручення №1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «ВОДОЛІЙ» землевпорядних робіт, а 16.05.2001 року технічне завдання №3441 на розробку технічної документації по укладенню документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою. При цьому документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «ВОДОЛІЙ» не отримував. 28.12.2001 року Одеської міською радою прийнято рішення №3052-ХХІІІ «Про зміну цільового призначення та надання у приватну власність громадянам України земельних ділянок, загальною площею 0,7820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель», яким вирішено вилучити з користування ТОВ «ВОДОЛІЙ» (за його згодою) земельну ділянку, загальною площею 0,7820 га, за адресою: м. Одеса, Київський район, вулиця Бабушкіна, 1. Таким чином, як зазначає представник Одеської міської ради, право постійного користування у ТОВ «ВОДОЛІЙ» відповідно до рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року №2405-ХХІІІ залишилось тільки на 0,2614 га, проте ним не було виконано умови земельного законодавства. Як результат, вказане рішення Одеської міської ради не було належним чином реалізовано та у ТОВ «ВОДОЛІЙ» відсутнє право постійного користування, тобто відсутні будь-які порушені права. Також представник Одеської міської ради звертає увагу суду на пропуск строку позовної давності позивачем.
Інші учасники справи будь-яких письмових пояснень та заяв щодо суті спору до суду не подавали.
Під час нового судового розгляду, представник позивача підтримав позовні вимоги, вважає, що судові рішення, постановлені у справах 521/17710/15, 520/17517/14-ц, 520/17520/14-ц, 520/3536/13-ц, мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи щодо встановлення факту користування позивачем спірної земельної ділянки та розташування на ній будинків. Окрім цього під час надання пояснень підтвердив, що дійсно об`єкти нерухомості були знищені, ТОВ «ВОДОЛІЙ» не встиг завершити процедуру оформлення права користування, однак відповідно до вимог земельного законодавства є користувачем спірної земельної ділянки. 
Представник Відповідачки 1 та Відповідачки 2 – адвокат Ватренко Н.Б. заперечувала проти задоволення позовних вимог, акцентувала увагу суду на тому, що сторона позивача намагається застосувати до спірних правовідносин норми законодавства, які набули чинності пізніше та не можуть бути застосовані у вказаних правовідносинах.
Зазначила, про відсутність преюдиціального значення судових рішень, ухвалених у вказаних справах. Звернула увагу суду на те, що у тих справах, стороною у справі не була відповідачка ОСОБА_1 , а також на те, що у тих рішеннях предметом спору та дослідження були інші обставини справи, а ті обставини на які посилається позивач є оцінкою суду та не можуть враховуватись як встановлені обставини справи з точки зору ст.. 82 ЦПК України. Ухвала колегії ВССУ взагалі скасувала судові рішення у справі № 520/3536/13-ц, а отже ті обставини, які встановлювались у справі, не мають преюдиціального значення.
Також, просила суд застосувати строки позовної давності з підстав, викладених у заяві, поданої стороною відповідачів під час первісного розгляду справи, та яка міститься в матеріалах справи.
Представники Одеської міської ради та ГУ Держгеокадастру в Одеській області заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Верховний Суд, переглядаючи справу, ураховуючи доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що судові рішення у справі прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Верховний Суд вказав, що:
-при відмові в задоволенні позову суди вважали, що в товариства відсутнє порушене право, яке підлягає захисту, а тому в позові належить відмовити;
-в позовній заяві (уточненій) товариство посилалося на обставини, які встановлені в інших справах (зокрема: № 521/17710/15, 520/17517/14-ц, 520/17520/14-ц, 520/3536/13-ц, 521/17710/15) (а.с. 157 - 179, том 2), зокрема, щодо наявності права користування спірною земельною ділянкою, товариство неодноразово зверталося до ради про оформлення наданої товариству земельної ділянки; в апеляційній скарзі товариство також посилалося на вказані обставини (а.с. 165 - 166б, том 5);
-як свідчить зміст рішення, суд першої інстанції взагалі не аналізував які саме обставини були встановлені в тих справах на які посилався позивач в позовній заяві (уточненій); апеляційний суд у постанові спробував відхилити посилання на преюдиційні обставини встановлені в інших справах тим, що це не встановлені обставини, а їх правова оцінка;
-суди не звернули увагу, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;
-апеляційний суд не врахував, що правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що за таких обставин суди по суті позов не розглянули та зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні позову. Тому оскаржені судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового судового розгляду, виходячи з оцінки законності та обґрунтованості судових рішень у цій справі, наданої Верховним Судом під час її перегляду, ураховуючи висновок Верховного Суду про те, що суди попередніх інстанцій не проаналізували обставини, які були встановлені в тих справа, на які посилався позивач, суд під час нового розгляду справи з огляду на обов`язковість відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівок суду касаційної інстанції, вважає за доцільне у першу чергу врахувати вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.04.2025, та дослідити питання преюдиціального значення судових рішень, ухвалених у справах № 521/17710/15, № 520/17517/14-ц, № 520/17520/14-ц, № 520/3536/13-ц, для вирішення справи № 947/28306/21, що розглядається, надавши їм правову оцінку.
Дослідженням судових рішень у справі № 520/3536/13-ц встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2014 позов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_2 задовольнив: зобов`язав ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно зведені 6 будівель загальною площею 725 кв.м. та приміщення для охорони площею 40 кв.м., що розташовані на земельній ділянці користувача ТОВ «Водолій» по вул.Бабушкіна,1 у м.Одесі.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , відхилено: рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2014 року залишено без змін.
Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, переглядаючи справу № 520/3536/13-ц та розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості ухвалених у ній судових рішень, зокрема рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2014 та постанови Апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014, ухвалою від 02.12.2015 задовольнив частково касаційну скаргу представника ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , та скасував рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2014, а також постанову Апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014, а провадження у справі № 520/3536/13-ц закрив через неврахування судами попередніх інстанцій, що вказана справа підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченого КАС України.
Відповідно до норм частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ураховуючи, що вищенаведені судові рішення скасовані, а отже не мають преюдиціального значення для цієї справи.
Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до статті 335 ЦПК України (в редакції від 28.03.2015, діючої на момент ухвалення судового рішення ВССУ), суд під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чиномтвердження представника позивача на преюдиціальність саме ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 02.12.2015, є помилковим та не ґрунтується на нормах цивільного процесуального законодавства.
Дослідженням судових рішень у справі № 521/17710/15 встановлено наступне.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 адміністративний позов ТОВ «Водолій» до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволено: визнано протиправним та скасоване рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради» в частині скасування рішення Одеської міської ради№ 2405-ХХІІІ від 17.04.2001 «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння» (пункт 1 додатку 1 до рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради»).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області 30.08.2016, постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 залишено без змін.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 касаційну скаргу Одеської міської ради задоволено: постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року скасовано, та ухвалено у задоволенні позову ТОВ "Водолій" до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.
Ухвалами Верховного Суду від 18.02.20218 у трьох провадженнях заяви ТОВ «Водолій», третьої особи ОСОБА_8 , представника третьої особи на стороні позивача ОСОБА_9 – ОСОБА_10 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» до Одеської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 заяви ТОВ «Водолій», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як представника ОСОБА_10 задоволено: Постанову Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року скасовано, Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року залишено в силі.
Дослідивши постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, ухвалені у справі № 521/17710/15, з точки зору їх преюдиціального значення, суд зазначає наступне.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 встановлені наступні обставини:
«ТОВ «Водолій» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2001 р. Рюміною О. О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 2878, є власником 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що складаються з спального корпусу літ. «Ф» площею 418,4 кв.м., кам`яного складу літ. «Э» площею 240,7 кв.м., вбиралень літ. «Х», «У», душової літ. «Ц», сараїв літ. «Ч», «Ш», трансформаторної підстанції літ. «Щ», веранд літ. «Ю, Ъ, Я», огородження № 7-10, мостіння IV, та розташованих на земельній ділянці площею 1,0434 га, що підтверджується копією вказаного договору.
17.04.2001 Одеською міською радою було прийнято рішення № 2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння».
На підставі вказаного рішення Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15.05.2001 було надано інституту Укргеоінформ доручення № 1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «Водолій» землевпорядних робіт, а 16.05.2001— технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації по укладенню документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою.
17.05.2001 на підставі вказаного доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» було розроблено технічну документацію по складанню державного акту ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , винесено в натурі межі земельної ділянки, про що складено відповідний акт, один примірник технічної документації передано в Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, про зазначено на звороті титульного аркушу технічної документації.
(…)
28 грудня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3052-ХХІІІ, яким зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га й передано у власність громадян за списком».
Саме за цих встановлених обставин суд дійшов висновку, що на підставі рішення Одеської міської ради № 2405-ХХІІІ від 17.04.2001 між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані із реалізацію суб`єктивного права ТОВ «ВОДОЛІЙ» на отримання в постійне користування земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою м.Одеса, вул.Бабушкіна, 1, для чого на підставі замовлення ТОВ «ВОДОЛІЙ» було розроблено технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею, землевпорядною організацією було встановлено межі земельної ділянки в натурі, що є однією з умов виникнення права постійного користування землею.
Також судом у справі № 521/17710/15 встановлено, що «29 жовтня 2014 року Одеською міською радою прийнято оскаржуване рішення № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради», яким в т.ч. скасовано рішення Одеської міської ради № № 2405-ХХІІІ від 17.04.2001».
Під час розгляду вказаної справи інші фактичні обставини, які б безпосередньо досліджувались судом, не встановлювались. 
Окрім цього, суд першої інстанції у справі № 521/17710/15 дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення в частині, що стосується інтересів ТОВ «Водолій», прийнято відповідачем не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Отже у вказаній справі розглядалось та безпосередньо досліджувались обставини законності прийняття Одеською міською радою рішення від 29.10.2014 № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради» в частині скасування рішення Одеської міської ради№ 2405-ХХІІІ від 17.04.2001 «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння» (пункт 1 додатку 1 до рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради»).
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року під час апеляційного перегляду, окрім встановлених судом першої інстанції обставин справи, було встановлено:
«… на підставі рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15.05.2001 року було надано інституту Укргеоінформ доручення № 1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «Водолій» землевпорядних робіт, а 16.05.2001 року технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації по укладенню документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою.
17.05.2001 на підставі вказаного доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» було розроблено технічну документацію по складанню державного акту ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , винесено в натурі межі земельної ділянки, про що складено відповідний акт.
Один примірник розробленої технічної документації було передано в Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, про що зазначено на звороті титульного аркушу технічної документації (а.с. 65зв.).
28 грудня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3052-ХХІІІ, яким зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га й передано у власність громадян за псисько, зокрема, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 103).
28.03.2002 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради було отримано лист ТОВ "Водолій (№25/03 від 25 березня 2002 року) з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення Одеської міської ради №2405-ХХІІІ від 17 квітня 2001 року.
Також, апелянтом були здійснені повторні звернення до Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради, а саме №01 від 03 січня 2012 року та №8 від 13 січня 2012 року.
Однак, оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення Одеської міської ради №2405-ХХІІІ від 17 квітня 2001 року здійснено не було.
29.10.2014 року Одеською міською радою прийнято оскаржуване рішення № 5647-VI «Про скасування рішень Одеської міської ради», яким в т.ч. скасовано рішення Одеської міської ради № 2405-ХХІІІ від 17.04.2001 року у зв`язку з неможливістю його виконання».
Окрім цього апеляційним судом зазначено, що «…на підставі рішення Одеської міської ради від 28.12.2001 року № 3052-ХХІІІ зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га та передано у власність громадян за списком. При цьому, зазначені громадяни оформили право власності на вказані земельні ділянки та отримали державні акти на право приватної власності.
В свою чергу, оскаржуваним рішенням Одеська міська рада скасувала рішення від 17.04.2001 року, яке стосується всієї земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що на підставі рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року виникли правовідносини, пов`язані із реалізацію суб`єктивного права як ТОВ «Водолій» на отримання в постійне користування земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 , для чого на підставі замовлення товариства було розроблено технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею, землевпорядною організацією було встановлено межі земельної ділянки в натурі, що є однією з умов виникнення права постійного користування землею, так і інших осіб, які, із врахуванням цього рішення, отримали у власність земельні ділянки із частини земельної ділянки, яка була вилучена у ТОВ «Водолій».
Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи вказану справу, у постанові від 20.09.2018 зазначила, що на підставі рішення № 2405-ХХІІІ виникли правовідносини, пов`язані із реалізацію суб`єктивного права ТОВ «Водолій» на отримання в постійне користування земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою: м. Одеса, вул. Бабушкіна, 1.
Водночас, як вбачається з вказаної постанови, Суд висновку про фактичне одержання ТОВ «Водолій» права постійного користування спірних земельних ділянок у постанові не робив, натомість констатував, що оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ здійснено не було (встановлені обставини судом апеляційної інстанції).
Натомість судами було встановлено, що на час прийняття Одеською міською радою оскаржуваного рішення діяв Земельний Кодекс України (№ 561-ХІІ від 18 грудня 1990 року), який чітко визначав момент, з якого особа набуває прав землекористування - встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Однак, документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «ВОДОЛІЙ» не отримувало.
Отже суд під час нового розгляду справи відповідно до ст. 82 ЦПКМ України, враховує обставини, встановлені судовими рішеннями, ухваленими у справі № 521/17710/15, зокрема:
«ТОВ «Водолій» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2001 р. Рюміною О. О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 2878, є власником 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що складаються з спального корпусу літ. «Ф» площею 418,4 кв.м., кам`яного складу літ. «Э» площею 240,7 кв.м., вбиралень літ. «Х», «У», душової літ. «Ц», сараїв літ. «Ч», «Ш», трансформаторної підстанції літ. «Щ», веранд літ. «Ю, Ъ, Я», огородження № 7-10, мостіння IV, та розташованих на земельній ділянці площею 1,0434 га, що підтверджується копією вказаного договору.
17 квітня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 2405-ХХІІІ, відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 якого зобов`язано ТОВ «Водолій» замовити в Управлінні земельних ресурсів оформлення документів, що посвідчують право постійного користування товариства земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яку надано для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
Пунктом 4 вказаного рішення доручено Управлінню земельних ресурсів видати за встановленим законом порядком ТОВ «Водолій» документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, та внести відповідні зміни до земельно-облікової документації.
15 травня 2001 року позивачем подано до Одеської міської ради заяву про надання доручення на виготовлення технічної документації щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
На підставі рішення № 2405-ХХІІІ Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15 травня 2001 року надано Одеському відділенню інституту «Укргеоінформ» доручення № 1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «Водолій» землевпорядних робіт, а 16 травня 2001 року – технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.
17 травня 2001 року на підставі вказаних доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» розроблено технічну документацію щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановлено в натурі межі цієї земельної ділянки, про що складено відповідний акт.
28 грудня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3052-ХХІІІ «Про зміну цільового призначення та надання у приватну власність громадянам України земельних ділянок, загальною площею 0,7820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» (далі – рішення № 3052-ХХІІІ), яким вилучено з користування ТОВ «Водолій» земельну ділянку загальною площею 0,7820 га, змінено її цільове призначення та надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель громадянам України: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 
28 березня 2002 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради отримано лист ТОВ «Водолій» від 25 березня 2002 року № 25/03 з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ.
Також позивачем здійснено повторні звернення до Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, а саме від 03 січня 2012 року № 01 та 13 січня 2012 року № 8.
Проте оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ здійснено не було.
29 жовтня 2014 року Одеською міською радою прийнято рішення № 5647-VI, яким скасовано, зокрема рішення № 2405-ХХІІІ у зв`язку з неможливістю його виконання (пункт 1 додатку до цього рішення)».
Також суд під час нового розгляду враховує викладені апеляційним судом обставини, що «…на підставі рішення Одеської міської ради від 28.12.2001 року № 3052-ХХІІІ зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га та передано у власність громадян за списком. При цьому, зазначені громадяни оформили право власності на вказані земельні ділянки та отримали державні акти на право приватної власності.
В свою чергу, оскаржуваним рішенням Одеська міська рада скасувала рішення від 17.04.2001 року, яке стосується всієї земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 .».
При цьому суд під час нового розгляду цієї справи, зазначає, що предметом спору у справі, що розглядається, є правомірність та законність прийняття органом місцевого самоврядування рішення, з точки зору чого і були встановлені вищенаведені обставини.
Дослідженням судових рішень у справі № 520/17517/14-ц встановлено наступне.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2015 позовні вимоги ОСОБА_6 до Одеської міської ради про визнання права власності задоволені: за ОСОБА_6 визнане право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. "А", "А1", "А2" загальною площею 356,00 кв.м., житловою 204,40 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_3 .
Апеляційний суд Одеської області 08.11.2016 задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Водолій»: заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2015 року скасував та ухвалив нове, відповідно до якого у позові ОСОБА_6 до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін постановою Верховного Суду від 25.07.2018.
Дослідивши рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2016 з точки зору його преюдиціального значення, суд зазначає наступне.
Вказаним рішенням було встановлено наступне.
«ТОВ «Водолій» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року стало власником 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 .
17 квітня 2001 року ОМР прийнято рішення № 2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «Водолій» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
28 грудня 2001 року ОМР прийнято рішення № 3052-ХХІІІ, яким вилучено з користування ТОВ «Водолій» (за його згодою) земельну ділянку площею 0,782 га, яку передано у власність низки громадян.
29 жовтня 2014 року ОМР прийнято рішення №5647-VІ «Про скасування рішень Одеської міської ради», яким, в тому числі, скасовано рішення ОМР №2405-ХХІІІ від 17 квітня 2001 року.
18 грудня 2015 року постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2015 року адміністративний позов ТОВ «Водолій» до ОМР про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ОМР від 29 жовтня 2014 року №5647-VІ «Про скасування рішень Одеської міської ради» в частині скасування рішення ОМР від 17 квітня 2001 року №2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «Водолій» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування домоволодіння».»
Окрім цього у мотивувальній частині рішення у справі № 520/17517/14-ц Апеляційний суд Одеської області зазначив про те, що суд встановив, що Управління земельних ресурсів Одеської міської ради протягом 2002 - 2012 р.р. неодноразово отримувало від ТОВ «Водолій» листи з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення ОМР № 2405-ХХІІІ від 17 квітня 2001 року, проте органом місцевого самоврядування можливість оформити надану товариству земельну ділянку, відповідно до вимог нового ЗК України, навіть не розглядалась.
Вказані висновки, наведені апеляційним судом у рішенні по справі № 520/17517/14-ц є аналогічними тим, що зазначені як встановлені судом обставини справи Апеляційним судом Одеської області в ухвалі від 30 серпня 2016 року у справі № 521/17710/15.
При цьому суд зазначив, що земельна ділянка, на якій самочинно побудовано житловий будинок загальною площею 356 кв.м. та жилою площею 204,4 кв.м., з квітня 2001 року знаходиться у користуванні ТОВ «Водолій» (яке не залучалося до участі у справі в якості співвідповідача).
Вказане не є фактичними обставинами, встановленими судом, а належить до оцінки суду, оскільки безпосередньо факт наявності або відсутності у позивача права користування земельною ділянкою, на якій розташовані збудовані житлові будинки, безпосередньо не досліджувались, а отже у розумінні статті 82 ЦПК України не мають преюдиціального значення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції у справі № 520/17517/14-ц, апеляційний суд також зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на роз`яснення, які містяться у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» та відкрив провадження у справі не зважаючи на те, що позовна заява не містила даних про те, що порушене ОСОБА_6 в суді питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. 
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що проаналізувавши матеріали витребуваної справи № 520/3536/13-ц (зокрема плани меж земельної ділянки, ситуаційний план із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, фототаблиці будинків, які містяться на них тощо;аналогічні за змістом позову ОСОБА_6 та заочному рішенню Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2015 року, ухваленого під головуванням судді Прохорова П.А., позов ОСОБА_4 про визнання права власності та заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2015 рокупро задоволення позову ОСОБА_4 ; зміст декларацій ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації, затверджених Інспекцією ДАБК в Одеській області в 2012-2013р.р.; притягнення ОСОБА_2 у травні та грудні 2012 року до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво та недостовірні дані в декларації про початок виконання будівельних робіт тощо; оплату ОСОБА_2 за скоєні адміністративні правопорушення штрафів в розмірі 6 800 грн. та 8 500 грн; зміст позову Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва та уточнення до нього; зміст апеляційної і касаційної скарг та заяви про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, поданих представником ОСОБА_2 ; акт перевірки Інспекцією ДАБК в Одеській області дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17 березня 2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_2 на належних їй на праві власності земельних ділянках АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 збудовано п`ять двохповерхових зблокованих будівель, загальною площею 603 кв.м. Крім того, на примикаючих до них земельній ділянці збудовано ще шість ідентичних двохповерхових будівель орієнтованою площею 725 кв.м. та приміщення для охорони орієнтовною площею 40 кв.м. без дозволу на виконання будівельних робіт;інші докази), дійшов висновку, що єдиний комплекс будівель з 11 блоків, розташований по АДРЕСА_1 , збудований у 2012 році ОСОБА_2 , в тому числі один із блоків, що самочинно збудований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ТОВ «Водолій».
Також Апеляційний суд Одеської області у рішенні по справі № 520/17517/14-ц зазначив, що колегією ВССУ, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та закриваючи провадження у справі № 520/3536/13-ц, крім іншого, встановлено «що із земель, вилучених із користування ТОВ «Водолій» на підставі рішення ОМР від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІІ земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0720 га передана у власність ОСОБА_16 , а земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0720 га передана ОСОБА_17 
08 лютого 2002 року вказані особи отримали державні акти на право власності на ці земельні ділянки та 29 серпня 2011 року продали їх ОСОБА_2 , яка 28 грудня 2011 року отримала державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки.
У червні 2012 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двох зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_1 (земельної ділянки АДРЕСА_5 та №8) шляхом декларування початку виконання будівельних робіт - декларації зареєстровані Інспекцією ДАБК в Одеській області 11 червня 2012 року.
Перевіркою, проведеною Інспекцією ДАБК в Одеській області в період з червня по грудень 2012 року, установлено, що ОСОБА_2 замість двох окремо розташованих блокованих будинків побудувала один зблокований будинок з 11 блоків, розміри якого значно перевищують проектні. До того ж, для будівництва ОСОБА_2 використала ще й ділянку, прилеглу до ділянок АДРЕСА_5 та № НОМЕР_2 . яка відноситься до земель міста і перебуває у правомірному володінні і користуванні ТОВ «Водолій».»
Отже надаючи оцінку преюдиціальності рішення суду апеляційної інстанції у справі № 520/17517/14-ц, щодо перебування у користуванні ТОВ «Водолій» спірної земельної ділянки, суд вважає наведені обставини правовою оцінкою суду, при цьому з посиланням на фактичні обставини, які ніби були встановлені в іншій справі колегією ВССУ (№ 520/3536/13-ц).
У вказаному рішенні досліджувались обставини наявності підстав та їх доведення наданими суду доказами для визнання права власності за ОСОБА_6 на самочинно збудований житловий будинок загальною площею 356 кв.м. та жилою площею 204,4 кв.м. на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_7 , яка належить територіальній громаді м. Одеси.
Водночас, як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, обставини щодо наявності або відсутності у позивача права користування земельною ділянкою, на якій розташовані збудовані житлові будинки, безпосередньо не досліджувались, а отже у розумінні статті 82 ЦПК України не є встановленими.
Посилання на встановлені колегією ВССУ у справі № 520/3536/13-ц обставини суд відносить до правової оцінки суду під час розгляду справи № 520/17517/14-ц, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до статті 335 ЦПК України (в редакції від 28.03.2015, діючої на момент ухвалення судового рішення ВССУ), суд під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Водночас, судові рішення попередніх інстанцій у справі № 520/3536/13-ц були скасовані, а тому виходячи з приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені ними обставини не можуть мати преюдиціального значення, ані для справи № № 520/17517/14-ц, а ні для справи, що розглядається.
Дослідженням судових рішень у справі № 520/17520/14-ц встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2015 позовні вимоги ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності задоволені: визнати за ОСОБА_4 право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. “А”, “А1” загальною площею 237, 9 кв.м., житловою 136, 5 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 .
Апеляційний суд Одеської області задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Водолій»: заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2015 скасував та 19.01.2017 ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2017 залишено без змін постановою Верховного суду від 10.10.2018.
Дослідивши рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2017 з точки зору його преюдиціального значення, суд зазначає наступне.
Вказаним рішенням було встановлено:
«… відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року до ТОВ «Водолій» перейшло право власності на 26/100 домоволодіння,що знаходиться по АДРЕСА_4 ,загальною площею 659,1 кв.м.,розташованих на території 10434 кв.м.,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований № 676 стр.179 кн.11 неж.».
Також суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми матеріального права, зазначив, що «виходячи з того, що до ТОВ «Водолій» перейшло право власності на 26/100 домоволодіння ,що знаходиться по АДРЕСА_4 ,загальною площею 659,1 кв.м. за ними закріпляється і земельна ділянка.».
При цьому в мотивувальній частині свого рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що «Як вбачається з заключення № 031/2014 від 05.12.2014 року предметом дослідження являвся житловий будинок в АДРЕСА_1 за адресою котрого зареєстровано право власності за ТОВ «Водолій» на 26/100 частин домоволодіння.
З плану земельної ділянки (топографічна зйомка) спірні об`єкти будівництва розташовані на земельній ділянці де розташовані об`єкти домоволодіння ТОВ «Водолій».
Зважаючи на те, що суд першої інстанції не залучив до участі в справі ТОВ «Водолій» та помилково вважав,що права сусідів не порушені,що свідчить про порушення судом вимог ст.ст.212-214 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права,які регулюють спірні правовідносини,судова колегія з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення суду скасовує з ухваленням нового,про відмову в задоволені позовних вимог».
Надаючи оцінку преюдиціальності рішення суду Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2017 у справі № 520/17520/14-ц, суд вважає фактичними обставинами, встановленими судом те, що «… відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року до ТОВ «Водолій» перейшло право власності на 26/100 домоволодіння,що знаходиться по АДРЕСА_4 ,загальною площею 659,1 кв.м.,розташованих на території 10434 кв.м.,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований № 676 стр.179 кн.11 неж.».
Закріплення за ТОВ «Водолій» земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_4 , загальною площею 659,1 кв.м., є правовою оцінкою та висновком суду, до якого він дійшов, застосувавши відповідні норми матеріального права під час вирішення спору, та які не є обов`язковими для суду при розгляді іншої справи.
Окрім цього, суд зазначає, що з рішення суду апеляційної інстанції у справі № 520/17520/14-ц, обставини щодо наявності або відсутності у позивача права користування земельною ділянкою, на якій розташовані збудовані житлові будинки, безпосередньо не досліджувались, що виключає преюдиціальність рішення суду у вказаній справі.
Суд під час вирішення питання преюдиціального значення для доказування під час розгляду справи № 947/28306/21 обставин, встановлених судовими рішеннями у справах 521/17710/15, № 520/17517/14-ц, № 520/17520/14-ц, № 520/3536/13-ц, враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, відповідно до якої преюдиціального значення мають виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині рішення.
Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2025, ухвалену за результатами касаційного перегляду цієї справи № 947/28306/21, згідно з якою, преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) вказано, що: «згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20) зазначено, що:
«7.10. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.11.2023 у справі № 638/18026/19.
Отже оцінивши обставини, встановлені судами у вищевказаних справах, суд дійшов висновку про відсутність преюдиціального значення для цієї справи судових рішень, ухвалених у справах № 520/17517/14-ц, № 520/17520/14-ц, № 520/3536/13-ц, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, з огляду на наведені вище підстави.
Обставини, встановлені судовими рішеннями судів у справі №  521/17710/15, зокрема «ТОВ «Водолій» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2001 р. Рюміною О. О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 2878, є власником 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що складаються з спального корпусу літ. «Ф» площею 418,4 кв.м., кам`яного складу літ. «Э» площею 240,7 кв.м., вбиралень літ. «Х», «У», душової літ. «Ц», сараїв літ. «Ч», «Ш», трансформаторної підстанції літ. «Щ», веранд літ. «Ю, Ъ, Я», огородження № 7-10, мостіння IV, та розташованих на земельній ділянці площею 1,0434 га, що підтверджується копією вказаного договору.
17 квітня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 2405-ХХІІІ, відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 якого зобов`язано ТОВ «Водолій» замовити в Управлінні земельних ресурсів оформлення документів, що посвідчують право постійного користування товариства земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яку надано для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
Пунктом 4 вказаного рішення доручено Управлінню земельних ресурсів видати за встановленим законом порядком ТОВ «Водолій» документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, та внести відповідні зміни до земельно-облікової документації.
15 травня 2001 року позивачем подано до Одеської міської ради заяву про надання доручення на виготовлення технічної документації щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
На підставі рішення № 2405-ХХІІІ Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15 травня 2001 року надано Одеському відділенню інституту «Укргеоінформ» доручення № 1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «Водолій» землевпорядних робіт, а 16 травня 2001 року – технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.
17 травня 2001 року на підставі вказаних доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» розроблено технічну документацію щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановлено в натурі межі цієї земельної ділянки, про що складено відповідний акт.
28 грудня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3052-ХХІІІ «Про зміну цільового призначення та надання у приватну власність громадянам України земельних ділянок, загальною площею 0,7820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» (далі – рішення № 3052-ХХІІІ), яким вилучено з користування ТОВ «Водолій» земельну ділянку загальною площею 0,7820 га, змінено її цільове призначення та надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель громадянам України: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 
28 березня 2002 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради отримано лист ТОВ «Водолій» від 25 березня 2002 року № 25/03 з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ.
Також позивачем здійснено повторні звернення до Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, а саме від 03 січня 2012 року № 01 та 13 січня 2012 року № 8.
Проте оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ здійснено не було.
29 жовтня 2014 року Одеською міською радою прийнято рішення № 5647-VI, яким скасовано, зокрема рішення № 2405-ХХІІІ у зв`язку з неможливістю його виконання (пункт 1 додатку до цього рішення)» суд вважає такими, що в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню у цій справі не підлягають.
Встановлені судом під час нового розгляду фактичні обставини справи 
03.04.2001 року ТОВ «Обрій» в особі директора Шаніна В.В., та ТОВ «Водолій» в особі директора ОСОБА_20 уклали Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., відповідно до якого ТОВ «Обрій» продало, а ТОВ «Водолій» купило 26/100 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_4 , що складається із зазначених в схематичному плані літерами: Ф – кам`яний спальний корпус, площею 418,4 кв.м.; Э – кам`яний склад, площею – 240,7 кв.м.; Х, У – вбиральні; Ц – душова; Ч, Ш – сараї; Щ – ТП; Ю, Ъ, Я – веранди; №№ 7-10 – огородження; IV – мостіння. Загальна площа відчужуваного об`єкту складає – 659,1 кв.м.; розташованих на території 10434 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17).
17 квітня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 2405-ХХІІІ, відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 якого зобов`язано ТОВ «Водолій» замовити в Управлінні земельних ресурсів оформлення документів, що посвідчують право постійного користування товариства земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яку надано для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
Пунктом 4 вказаного рішення доручено Управлінню земельних ресурсів видати за встановленим законом порядком ТОВ «Водолій» документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, та внести відповідні зміни до земельно-облікової документації.
15 травня 2001 року позивачем подано до Одеської міської ради заяву про надання доручення на виготовлення технічної документації щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування домоволодіння.
На підставі рішення № 2405-ХХІІІ Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15 травня 2001 року надано Одеському відділенню інституту «Укргеоінформ» доручення № 1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «Водолій» землевпорядних робіт, а 16 травня 2001 року – технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.
17 травня 2001 року на підставі вказаних доручення та технічного завдання Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» розроблено технічну документацію щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Водолій» для експлуатації та обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановлено в натурі межі цієї земельної ділянки, про що складено відповідний акт.
28 грудня 2001 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3052-ХХІІІ «Про зміну цільового призначення та надання у приватну власність громадянам України земельних ділянок, загальною площею 0,7820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» (далі – рішення № 3052-ХХІІІ), яким вилучено з користування ТОВ «Водолій» земельну ділянку загальною площею 0,7820 га, змінено її цільове призначення та надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель громадянам України: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 
28 березня 2002 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради отримано лист ТОВ «Водолій» від 25 березня 2002 року № 25/03 з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ.
Також позивачем здійснено повторні звернення до Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, а саме від 03 січня 2012 року № 01 та 13 січня 2012 року № 8.
Проте оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ здійснено не було.
29 жовтня 2014 року Одеською міською радою прийнято рішення № 5647-VI, яким скасовано, зокрема рішення № 2405-ХХІІІ у зв`язку з неможливістю його виконання (пункт 1 додатку до цього рішення).
Рішенням Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5647-VI скасовані рішення Одеської міської ради без відшкодування замовнику витрат, пов`язаних з розробкою землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок, згідно з переліком, в якому зокрема зазначено рішення від 17.04.2001 року «Про затвердження технічної документації земельної ділянки та надання оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що підтверджують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння». Підстава для скасування: у зв`язку з неможливістю його виконання (т.1 а.с.232).
10.09.2015 року Одеська міська рада прийняла рішення №7049-VI, відповідно до якого Одеська міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 51101369:38:002:0107) площею 0,0910 га, за адресою: АДРЕСА_3 , та передати гр. ОСОБА_6 безоплатно у приватну власність земельну ділянку (землі житловою та громадської забудови міста), вказану у пункті 1 ацього рішення, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.51).
10.09.2015 року Одеська міська рада прийняла рішення №7050-VI, відповідно до якого Одеська міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 51101369:38:002:0108) площею 0,0639 га, за адресою: АДРЕСА_2 , та передати гр. ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельну ділянку (землі житловою та громадської забудови міста), вказану у пункті 1 цього рішення, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.52).
Вказані земельні ділянки та розташовані на них житлові будинки в подальшому 07.10.2015 року купила відповідач ОСОБА_1 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. (т.1 а.с.218-228).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25.11.2020 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 5110136900:38:002:0107, площею 0,091 га за адресою: АДРЕСА_3 , а також на земельну ділянку, кадастровий номер: 5110136900:38:002:0108, площею 0,0639 га за адресою: АДРЕСА_2 , та на житлові будинки, розташовані на вказаних земельних ділянках, зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.113-117).
Водночас, виходячи із обставин справи, суд встановив, що у період з 17 травня 2001 (дата розроблення технічну документацію щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) до 28 грудня 2001 року (прийняття Одеською міською радою рішення № 3052-ХХІІІ, яким вилучено з користування ТОВ «Водолій» земельну ділянку загальною площею 0,7820 га) позивач до Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради з проханням видати документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою не звертався, а уперше звернувся 28.03.2002.
Оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до рішення № 2405-ХХІІІ здійснено не було.
Вказаний факт встановлений судовими рішеннями у справі № 521/17710/15, та відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у цій справі.
Правові норми, застосовані судом під час нового розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Частиною 2 ст. 92 ЗК України визначено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; е) оператор газотранспортної системи, оператор газосховища та оператор системи передачі; є) господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності"; ж) акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", утворене відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України".
Згідно з ч. 1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною 3 ст. 153 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ст. 22 ЗК України (№ 561-ХІІ від 18.12.1990) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Згідно ст. 23 ЗК України (№ 561-ХІІ від 18.12.1990) право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду по суті заявлених вимог
В уточнених позовних вимогах ТОВ «Водолій» просить суд зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно зведені будівлі, що розташовані на земельній ділянці користувача ТОВ «Водолій» за адресою АДРЕСА_1 , витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь позивача земельні ділянки, а також зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ТОВ «Водолій» щодо безперешкодного та вільного доступу до земельної ділянки. Тобто всі позовні вимоги заявлені ТОВ «Водолій» на підставі наявності у позивача речового права на земельну ділянку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Оцінюючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне встановити обставин набуття ТОВ «Водолій» права користування спірною земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Водолій» як на підставу своїх порушених прав, посилалося на те, що отримання права постійного користування спірними земельними ділянками з моменту розроблення та затвердження технічної документації по складанню державного акту, які, однак, були передані відповідачці з порушенням вимог земельного законодавства України.
Згідно з частинами другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Абзаци третій та четвертий частини першої статті 6 Земельного кодексу України в редакції від 18 грудня 1990 року N 561-XII, яка діяла на момент прийняття спірного рішення виконкому (далі - ЗК України 1990), передбачав право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Згідно із частиною першою статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 ЗК України 1990, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 ЗК України 1990. Частина шоста статті 17 ЗК України передбачає, що ці земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.
Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється ( стаття 22 ЗК України 1990).
Судом встановлено, що на підставі рішення Одеської міської ради №2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га, за адресою: м. Одеса, вул. Бабушкіна, 1, для експлуатації та обслуговування домоволодіння» Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15.05.2001 року надано інституту Укргеоінформ доручення №1261 щодо виконання на замовлення ТОВ «ВОДОЛІЙ» землевпорядних робіт, а 16.05.2001 року технічне завдання № 3441 на розробку технічної документації по укладенню документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою.
На час прийняття Одеською міською радою рішення № 2405-ХХІІІ діяв Земельний Кодекс України (№ 561-ХІІ від 18 грудня 1990), який чітко визначав момент, з якого особа набуває прав землекористування – встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. 
Однак, документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «ВОДОЛІЙ» не отримувало та відповідно до положень ст. 22 ЗК України (№561-ХІІ від 18 грудня 1990 року) приступати до використання земельної ділянки права не мало.
Рішення Одеської міської ради № 2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння» не є, у розумінні чинного на момент виконання спірних правовідносин законодавства, документом, який підтверджує право користування земельною ділянкою.
На підставі вказаного рішення та у разі дотримання відповідної процедури (встановлення меж земельної ділянки в натурі, внесення запису до земельно-кадастрових документів та отримання державного акта на землю) ТОВ «Водолій» міг реалізовувати права власника вказаної земельної ділянки, однак необхідну процедуру не закінчив.
У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
З матеріалів справи вбачається, що документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «ВОДОЛІЙ» не отримувало та відповідно до положень ст. 22 ЗК України (№561-ХІІ від 18.12.1990) не було наділене правом використання земельної ділянки.
Суд погоджується з доводами представника Одеської міської ради стосовно того, що ТОВ “Водолій” після зміни площі та конфігурації земельної ділянки, яка залишилася в результаті прийняття Одеською міською радою рішення № 3052-ХХІІІ від 28.12.2001 року, не замовило нову технічну документацію по складанню державного акту, не були встановлені в натурі межі земельної ділянки площею 0,2614 га, за адресою: м. Одеса, вул. Бабушкіна, 1, та позивач відповідно не отримував документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою.
З наведеного вбачається, що ТОВ «Водолій» не було належним чином реалізовано рішення Одеської міської ради №2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення товариству з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га, за адресою: м. Одеса, вул. Бабушкіна, 1, для експлуатації та обслуговування домоволодіння», в зв`язку з чим у ТОВ «ВОДОЛІЙ» не виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою, а відтак у позивача відсутнє право вимоги щодо знесення самочинних будівель, витребування земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні ними.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність порушених прав ТОВ «ВОДОЛІЙ» з боку відповідачів, що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Суд вважає необхідним зазначити, що у ТОВ «Водолій» з 2001 року існував один правовстановлюючий документ, який підтверджував право власності на 26/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4 , а саме Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О.
Суд також звертає увагу, що протягом тривалого часу позивач звертався до судових інстанцій та правоохоронних органів, про що свідчать наявні в матеріалах справи судові рішення першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Дослідивши судові рішення, зокрема ухвалені у справах № 521/17710/25, № 520/17517/14-ц, № 520/17520/14-ц, № 520/3536/13-ц, на які посилається сторона позивача, обґрунтовуючи їх преюдиціальне значення для вирішення спору, та щодо необхідності надання оцінки яким вказав Верховний Суд, сковуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що жодним з вказаних рішень не встановлено факт наявності у позивача права користування земельною ділянкою.
У справі 521/17710/25 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що на підставі рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року виникли правовідносини, пов`язані із реалізацію суб`єктивного права як ТОВ «Водолій» на отримання в постійне користування земельної ділянки площею 1,0434 га за адресою АДРЕСА_1 .
Водночас факт наявності у позивача права постійного користування спірною земельною ділянкою у вказаній справі не встановлювався. 
Суд під час нового розгляду зазначає, що починаючи з 2014 року представнику позивача роз`яснювалось, яким чином ТОВ «Водолій» мало би захищати свої, як вважає представник позивача Зверєв А.О., порушені іншими особами права.
Директор ТОВ «Водолій» Зверєв А.О., вказуючи на незаконність дій інших осіб, сам, починаючи з 17.05.2001 (з моменту розроблення технічної документації щодо складення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою), не виконав рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 року, яким ТОВ «Водолій» надавалась можливість оформити документи на право користування земельною ділянкою відповідно до норм діючого на той час законодавства.
Отже, з урахуванням встановлених обставин, досліджених судом доказів, оцінки судових рішень в інших справах, суд виснував про відсутність у позивача права вимоги щодо користування спірною земельною ділянкою, а отже і не встановлено, що відповідачі порушили права позивача.
Окрім цього, суд зазначає, що ним аналіз матеріалів справи, які стосуються правомірності дій відповідачів та третіх осіб стосовно спірної земельної ділянки, не проводився, оскільки вказані обставини не пов`язані з будь-якими правами позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши відсутність преюдиціального значення судових рішень у справах № 520/17517/14-ц, № 520/17520/14-ц, № 520/3536/13-ц, суд під час нового розгляду справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність.
Отже суд під час нового розгляду справи дійшов висновку, що ураховуючи недоведення позивачем належними та достатніми доказами виникнення у нього права користування земельною ділянкою, відсутні підстави вважати незаконними і такими, що порушують права позивача дії відповідачів щодо розпорядження нею.
В ході первинного та нового судового розгляду справи представником відповідача подані заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності. 
З цього приводу суд зазначає, що оскільки вбачаються підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, суд не надає оцінку обставинам щодо пропуску чи дотримання позивачем стоку позовної давності.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 16, 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 22, 152, 153 ЗК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права користування майном та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ», ЄДРПОУ: 31370340, адреса: м. Одеса, вулиця Генерала Петрова, 22-а, кв.113.
Відповідачка 1: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 .
Відповідачка 2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
Одеська міська рада, ЄДРПОУ 26597691, адреса: м. Одеса, пл. Думська, 1.
Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ЄДРПОУ39765871, адреса: м. Одеса, вулиця Космонавтів, 34.
ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_9 .
ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_10 .
Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, адреса:  АДРЕСА_11 .

Коротке рішення проголошене та підписане 16.02.2026.
Повне рішення буде складено упродовж 10 днів.
Повне рішення складене та підписане 26.02.2026.

Суддя              Ю. А. Скриль