ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/5068/25 пров. № А/857/47420/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Чуприною О.В., час ухвалення рішення 11 год 51 хв у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2025 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) ГУ ДПС №015106/0706 від 02.06.2025.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що п.12 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР) зобов`язує суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію виробів медичного призначення, вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому, до 01.01.2022 суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення. Суб`єкт господарювання, який проводить розрахункові операції з готівкою та платіжними картками, зобов`язаний вести облік товарних запасів і продавати лише той товар/послугу, що відображені в обліку. Вказує, що відповідач надав копії фіскальних чеків, перелік яких зазначений у Додатку до акту перевірки, згідно яких, як окрема операція вказано “Коронка металокерамічна”, “Ретенційна капа”, у деяких чеках одночасно вказано операція щодо продажу “'імпланта'” та протезування на імплантах, “Імплантація системою Меga Gen”, “Встановлення коронки цирконієвої”. Тобто, огляд фіскальних чеків свідчить про те, що саме позивач є особою, яка реалізувала покупцю, крім медичної послуги, медичний виріб – протез. Зазначає, що в ході проведення перевірки позивач наполягав на тому, що не зобов`язаний вести облік товарних запасів. Тобто, позивач не вів облік товарів медичного призначення у лютому - грудні 2024 року. При цьому, контролюючий орган вважає доведеним факт реалізації позивачем саме товарів медичного призначення протягом вказаного періоду на суму 248332,00 грн, що відображено у фіскальних чеках, які не були обліковані у встановленому порядку (додаток 1 до акту перевірки). Вказане порушення є самостійною підставою для застосування штрафної санкції.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача Притула О.Б. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю відповідача Мелінишин С.Б., яка підтримала апеляційну скаргу, представницю позивача Притулу О.Б., яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у період з 06.04.2025 по 16.04.2025 на підставі наказу №1031-п від 07.04.2025 та направлень на перевірку від 07.04.2025 за №1870, №1869 було проведено фактичну перевірку господарської одиниці “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 .
Під час здійснення перевірки встановлено ряд порушень, серед яких, порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №496 від 03.09.2021 (далі - Порядок №496).
Виявлені порушення стосувалися обставин порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
16.04.2025 посадовими особами ГУ ДПС було складено акт (довідку) №8935/09/15/ НОМЕР_1 .
Перевірка господарської одиниці “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” проводилася у присутності ФОП ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний запис в акті перевірки. Будь-яких зауважень (заперечень) до акту перевірки вказаною особою надано не було.
Крім того, матеріали справи містять вимогу про надання документів, адресовану позивачу та одержану ним 10.04.2025, із встановленою кінцевою датою для подачі документів 15.04.2025, пояснення ФОП ОСОБА_1 від 10.04.2025 та акт відмови від підпису та отримання ним другого примірника акту фактичної перевірки від 16.04.2025, засвідченого підписом посадових осіб ГУ ДПС.
15.05.2025 ФОП ОСОБА_1 подав заперечення на акт перевірки, зареєстроване відповідачем за вх.№24865/6 від 15.05.2025, на яку листом ГУ ДПС №7435/6/09-19-07-06 від 29.05.2025 надано відповідь про залишення висновків акту перевірки без змін.
ГУ ДПС на підставі акту перевірки сформовано та направлено ФОП ОСОБА_1 супровідним листом №7566/6/09-19-07-06 від 02.06.2025 ППР №015106/0706 від 02.06.2025, яким до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 248332,00 грн.
Вважаючи протиправним оспорюване ППР, представниця позивача Притула О.Б. звернулася до адміністративного суду з вимогою про його скасування.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зареєстрований як ФОП 19.11.2009, основним та єдиним видом економічної діяльності визначено КВЕД 86.23 “Стоматологічна практика”. У свою чергу, суд зазначив, що позивачем не надано до суду доказів на спростування обставин зміни видів економічної діяльності станом на дату проведення фактичної перевірки. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вказана вимога на ФОП ОСОБА_1 в силу вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, яка зобов`язує суб`єктів господарювання вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, не поширюється, оскільки позивач за сукупністю ознак підпадає під виняток, передбачений коментованою нормою, а саме є платником єдиного податку та не зареєстрований платником податку на додану вартість.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного. 
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон №265/95-ВР.
Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на ФОП, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
З матеріалів справи видно, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.
З копії фіскальних чеків, перелік яких зазначений у додатку до акту перевірки видно, що за даними фіскальних чеків позивач здійснює господарські операції у сфері стоматології та крім медичної послуги здійснює реалізацію медичних виробів - протезів “Коронка металокерамічна”, “Ретенційна капа”, у деяких чеках одночасно вказано операція щодо продажу “імпланта” та протезування на імплантах”, “Імплантація системою Меga Gen”, “Встановлення коронки цирконієвої”. 
Тобто, оглядом фіскальних чеків встановлено, що саме позивач є особою, яка реалізувала покупцям, крім медичної послуги, медичний виріб – протез.
Колегія суддів зазначає, що металокерамічна коронка - це ортопедична конструкція, яка виготовлена з металевого (або сплаву металів) каркасу та керамічного покриття на ньому. Використовується в сучасній стоматології як для протезування одиничного зуба, так і для встановлення мостоподібних конструкцій з кількох одиниць. Металокерамічними коронками протезують як власні зуби, так і зубні імпланти. 
Належність металокерамічної зубної коронки до виробів медичного призначення в Україні регулюється низкою нормативних актів, які імплементують законодавство Європейського Союзу у цій сфері.
Основними нормативними актами, які це передбачають, є затверджені Кабінетом Міністрів України Технічні регламенти, зокрема, Технічний регламент щодо медичних виробів, затверджений постановою Уряду №753 від 02.10.2013 (далі - Технічний регламент №753), який визначає правові та організаційні засади обігу медичних виробів на території України.
Згідно Технічного регламенту №753, зубні коронки (як і інші зубні протези) підпадають під визначення “медичного виробу, виготовленого на замовлення” (custom-made device).
Пункт 3 Технічного регламенту №753 містить визначення медичного виробу як “будь-якого інструмента, апарата, приладу, програмного забезпечення, імплантата, матеріалу або іншого виробу, що застосовується окремо чи в поєднанні між собою... і призначений виробником для використання людиною з метою... діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення захворювання, травми чи інвалідності”. Зубна коронка відповідає цим критеріям.
Як наслідок, з урахуванням положень п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, на позивача поширюються вимоги законодавства щодо обліку товарних запасів, оскільки він провадить діяльність з реалізації виробів медичного призначення.
Пункт дванадцятий статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати на початку її проведення документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідальність за порушення вимог цього Закону унормована розділом V цього Закону.
Статтею 20 Закону №265/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, не облікованих у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Колегія суддів за результатом аналізу наведених норм зазначає, що суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності) : 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до Закону №265/95-ВР, ПК України, Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №375 від 20.08.2014, було розроблено Порядок №496, який визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на ФОП, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Згідно п.1 розд.ІІ Порядку №496, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
У пункті 2 розділу І Порядку №496 терміни вживаються в таких значеннях : документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
Згідно п.1 розд.ІІ Порядку №496, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Відповідно до п.2 розд.ІІ Порядку №496, форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.
Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП, а саме : прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.
Згідно п.4, 9, 10 розд.ІІ Порядку №496, записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів. Заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні : первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи. Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.
Пунктом 11 розділу ІІ Порядку №496 визначено, що форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Колегія суддів зазначає, що згідно даних акту фактичної перевірки, який слугував підставою для прийняття оспорюваного ППР, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, зокрема, порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому законодавством порядку на загальну суму 248332,00 грн.
Відповідно до п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.80.1 ст.80 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом, серед іншого, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій і ведення касових операцій. Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.
Тобто, така перевірка, серед іншого, здійснюється контролюючим органом без попередньої вимоги, раптово з метою з`ясування на певну календарну дату обставини дотримання/недотримання платниками податків законодавства, в тому числі ведення суб`єктами господарювання в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Порядок проведення фактичної перевірки, її тривалість і зміст акта (довідки), якими результати перевірки оформляються, визначені ст.80, п.82.3 ст.82, п.86.5 ст.86 ПК України.
Колегія суддів зазначає, що поєднання “раптовості”, як визначальної мети фактичної перевірки, а також визначеного Порядком №496 обов`язку ФОП постійно вносити до Форми обліку інформацію про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, є законодавчо встановленою формою контролю за належним оподаткуванням господарської діяльності відповідного суб`єкта в кінці звітного податкового періоду, саме в день перевірки і на відповідну календарну дату.
При цьому, відповідно до абз.2 п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки (в тому числі і під час перевірки) документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Така ж норма міститься і серед переліку загальних обов`язків платника податків, які виникають при проведенні перевірки, зокрема, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (п.85.2 ст.85 ПК України).
Більше того, п.11 розд.ІІ Порядку №496 передбачено, що Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Отже, взаємна дія правових положень абз.2 п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР та п.85.2 ст.85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Разом з тим, приведені вище положення податкового законодавства, на думку колегії суддів, прямо вказують на часові межі виникнення у платника податків обов`язку з надання документів, які підтверджують облік та походження товарів, пов`язуючи такий з моментом початку перевірки та впродовж терміну її проведення.
Такий обов`язок є самостійним і чітко визначеним правилом поведінки суб`єкта перевірки, який не перебуває в залежності від наявності письмової вимоги контролюючого органу, що виникає у платника податків в силу закону при пред`явленні направлення та наказу на проведення фактичної перевірки.
Відповідно до п.1.1, 3.2 акту перевірки від 16.04.2025, початком перевірки визначено 09.04.2025 о 09 год 41 хв, а закінчення – 16.04.2025 о 16 год 10 хв.
Як наслідок, в даному випадку обов`язок пред`явити представникам податкового органу (незалежно від наявності такої вимоги) Форму обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів у позивача, як у особи, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті), виник 09.04.2025 о 09 год 41 хв та повинен був реалізований впродовж терміну її проведення. Проведення фактичної перевірки завершено 16.04.2025 о 16 год 10 хв.
Проте, позивач у визначений законом строк вказаного обов`язку не виконав, у зв`язку з чим, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення ним порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, зокрема, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому законодавством порядку на загальну суму 248332,00 грн.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем доведено правомірність винесення оспорюваного ППР, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про задоволення даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України, дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, ухвалене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити повністю.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року по справі №300/5068/25 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 19.02.26