Дата документу 02.03.2026

Справа № 336/270/26
Провадження № 2-а/334/39/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Коломаренко К.А., розглянувши в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов  ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 /, представник позивача – адвокат Шевченко Анастасія Віталіївна (діє на підставі Ордеру серії АР №1285676 від 07.01.2026 року) до Управління патрульної поліції в Запорізькій області /69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96/, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:
20 лютого 2026 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2026 року про направлення справи за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана за підписом представника – адвоката Шевченко А.В., до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови від 28.12.2025 року серії ЕНА №6422698 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .
В позові посилається на те, що постановою серії ЕНА №6422698 від 28.12.2026 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.Позивач не погоджується із зазначеною постановою з огляду на те, оскаржувана постанова не містить беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 , оскільки постанова містить посилання, що ОСОБА_1 має посвідчення водія та в постанові не зазначено ким та на підставі чого ОСОБА_1 позбавлений права керування. Як вбачається з постанови, посадовою особою відповідача здійснювалась відеофіксація правопорушення, проте позичу при розгляді справи не показали його, також відсутній доказі на підтвердження забезпечення відповідачем прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП. У зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк подання заяв по суті спору, зобов`язано Управління патрульної поліції в Запорізькій області протягом 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду з урахуванням вимог ст. 94 КАС України: справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, результатом розгляду якої є оскаржувана постанова серії ЕНА № 6422698 від 28.12.2025 року.
Ухвалу суду разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлено відповідачу.

24.02.2026 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилався на те, що 28.12.2025 року під час несення служби, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги Правил дорожнього руху України. Під час несення служби, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб, під керуванням гр. ОСОБА_1 . В наступному, під час перевірки документів за допомогою інформаційного порталу Національної поліції та Єдиного державного реєстру судових рішень, було встановлено, що гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2025, строком на 1 (один) рік, справа № 331/1654/24 (дата набрання законної сили 19.02.2025), чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР України. Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", була наголошена причина зупинки транспортного засобу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", а саме: якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. В ході розгляду справи, поліцейським було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивачем будь-яких клопотань не заявлялось, що підтверджується відеозаписом, який долучається до відзиву на позовну заяву. Після повідомлення поліцейського про те, що позивач може скористатися послугами захисника, якого залучить для захисту, останній не скористався своїм правом мати захисника, що підтверджується відеозаписом. Інспектор управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України позивачем, інспектором було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, твердження ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не дотримання законності інспектора управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
28 грудня 2025 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону 2 УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Поплавською Людмилою Анатоліївною ухвалено постанову серії ЕНА №6422698 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. за фактом того, що 28.12.2025 року о 00:10 в м. Запоріжжя, вул. І. Чупілки, буд. 41, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України. 
Водієві було роз`яснено положення ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, що підтверджується відеозаписом з відеокамери поліцейського, а також власноруч зробленим ОСОБА_1 підписом у відповідній графі постанови.
28 січня 2025 року постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, яка набрала законної сили 19 лютого 2025 року (справа №331/1654/24), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.02.2025 року апеляційну скаргу у справі №331/1654/24 повернуто.
Положенням ч.4 ст. 126 КУпАП встановлено настання відповідальності в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до п.2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КУпАП).
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 76 КАС України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, на підтвердження вчинення позивачем порушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Системний аналіз наведених норм в розрізі покладення тягаря доведення слід розуміти як зміщення балансу ініціативності використання процесуальних прав та обов`язків доведення в бік суб`єкта владних повноважень з урахуванням, по-перше, конституційно закріпленої гарантії спрямованості діяльності держави, по-друге, зрозумілого більш вразливого становища особи, яка має намір здійснити захист порушеного або невизнаного права у спорі в сфері публічних взаємовідносин, у порівнянні з особою владної компетенції, та, як безпосередньо пов`язаного із попереднім твердженням, спрощеного порядку фактичного доступу суб`єкта владних повноважень до тих даних, що застосовувались при прийнятті певного рішення і які можуть прийматись судом як докази.
При цьому, тягар доведення не може перекладатись в абсолютному розумінні.
Особа, звертаючись з вимогами у спорі щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинна довести ті обставини, які можуть бути висвітлені з урахуванням звичайного, необтяженого доступу до речей, документів як доказів, має право заявити клопотання про виклик свідків, яким відомо про такі обставини.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджений судом відеозапис реєстратора та відеозапис з камери поліцейського, містить відомості про транспортний засіб, що зупинений, а також про зміст розмови між працівником поліції та особою, яка перебувала за кермом зупиненого транспортного засобу.
Частиною 1 статі 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Вказаний відеозапис здійснений на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Щодо заперечень позивача про те, що йому не було надано для огляду відеозапис правопорушення, суд зазначає, що відповідного клопотання в ході розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв, як вбачається з відеозапису, а прямого обов`язку у працівника поліція знайомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з доказами вчинення правопорушення без заявленого учасником справи відповідного клопотання, немає.
За положеннями ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судом досліджений відеозапис з реєстратора Xiaomi70 MAI та відеозаписи з Motorola Solution VB 400 № 471424 та №471864. Інформація про саме такі технічні прилади наведені у постанові у справі про адміністративне правопорушення.
Пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Таким чином, наданий відповідачем відеозапис є належним доказом, який доводить правомірність дій працівника поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Щодо заперечень позивача про те, що йому не було надано для огляду відеозапис правопорушення, суд зазначає, що відповідного клопотання в ході розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв, як вбачається з відеозапису, а прямого обов`язку у працівника поліція знайомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з доказами вчинення правопорушення без заявленого учасником справи відповідного клопотання, немає.
У контексті наведеного, суд зауважує, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
У такому випадку, якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Поліцейським при складені постанови дотримано вимоги ст. 283 КУпАП, зазначено відомості про технічні пристрої, якими здійснено відеозапис.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом, згідно з п. 2 ч. 2 цієї статті поліція користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може створювати власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень.
Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією або територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 № 676 Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС. Користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.
Поліцейський, зупинивши транспортний засіб, яким керував відповідач, здійснює перевірку особи водія саме за Інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України». Так в ІПНП зафіксована інформація про те, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку осіб, які позбавлені права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Зазначення в оскаржуваній постанові серії та номера посвідчення водія зазначено як реквізити документа, за допомогою якого встановлено особу правопорушника та не свідчить про наявність у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, а вказує на те, що у свій час він отримав таке право керування транспортними засобами, проте був позбавлений такого права.
Аналізуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вкладене, суд відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 121, 132, 139, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд, 
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови від 28.12.2025 року серії ЕНА №6422698 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.