Справа №594/1337/25
Провадження №2/333/1583/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року      м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді    Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333
до відповідача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (надалі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором №00-9877392 від 28.07.2024 в сумі 22 691,32 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що 28.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір №00-987739 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На виконання вказаного кредитного договору відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 8 000 грн. на його банківську картку № НОМЕР_2 . Право вимоги за вказаним вище договором позивач отримав на підставі договору факторингу від 17.02.2025 №17022025-МК/ЮнітКапітал. Як вказує позивач, відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, за останнім обліковується заборгованість в сумі 22 691,32 грн., яка складається з наступного: 7 580 грн. – заборгованості по кредиту, 15 111,32 грн. – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи добровільну не сплату відповідачем вказаної вище заборгованості, позивач просить суд позов задовольнити. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
20.01.2026 та 24.02.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він підтвердив, що дійсно брав кредит у ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Водночас, заперечував проти стягнення з нього на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» неустойки (штрафу, пені), визнав позовні вимоги частково у загальній сумі 11 370 грн., а саме: в сумі 7 580 грн. - тіло кредиту та 3 790 грн., як сукупну суму платежів. Решту суми заборгованості, визначеної позивачем до стягнення, вважає необґрунтованою і незаконною, просив суд відмовити у задоволенні необґрунтованих вимог, просив розглядати справу за його відсутності.
22.01.2026 р. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», в якій зазначає, що сума заборгованості, заявлена позивачем у позовній заяві, включає в себе не лише основну суму кредиту та нараховані проценти, але й нараховану комісію, яка чітко передбачена умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. Крім того зазначає, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 22 691,32 грн. Оскільки відповідач не надає власний розрахунок заборгованості, вважає доводи відповідача необґрунтованими, просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
25.02.2026 р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», в яких останній зазначає, що відповідачем не подано нових доказів та аргументів з приводу позовної заяви, вважає, що оскільки відповідачем було здійснено часткову оплату по договору, він визнав умови договору. Додатково зазначає, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, наполягає на задоволенні позовних вимог у розмірі 22 691,32 грн.
26.02.2026 р. через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що він не згоден з доводами та вимогами представника позивача, оскільки позивач не довів, що кредитний договір укладений сторонами, позивач не довів факт передачі відповідачу оригіналу кредитного договору. Окрім цього, не заперечував про факт отримання коштів від позивача, однак не був повідомлений про умови договору, не підписував їх та не отримував.
27.02.2026 р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», в яких останній зазначає договір про надання кредиту підписаний відповідачем в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а отже укладено належним та допустимим способом, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважає, що відповідач був ознайомлений з умовами договору, шляхом заповнення заявки отримав персональний одноразовий пароль ідентифікатор, який ввів у відповідне поле в системі, отже договір є укладеним з цього моменту, а отже, відповідач погодився з умовами кредитного договору.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як встановлено судом, 28.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9877392 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на виконання умов якого відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 8 000 грн. на його банківську картку № НОМЕР_2 , строк дії кредитної лінії 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 23.07.2025 р., тип процентної ставки – фіксована, стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовуються у межах строку дії кредитної лінії, комісія за надання кредиту одноразово у розмірі 15,00% від суми кредиту складає 1200 грн., денна процентна ставка – 1,5 %.
Вбачається, що наведений вище договір кредитної лінії підписано електронним підписом Позичальника, відтвореного шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора - «52096», що був надісланий останньому у СМС-повідомленні на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить Розділ 2 спірного договору, адреса, реквізити ті підпис сторін.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою:
- договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
- якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася;
- якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі;
- якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини справи та зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надані кредити (позики), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення правочину на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаних обставин, є встановленим факт укладення 28 липня 2024 року наведеного вище договору кредитної лінії із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
З огляду на викладене, доводи відповідача, що останній не був повідомлений про умови договору кредитної лінії від 28.07.2024 № 00-9877392, оскільки договір не підписував та не отримував спростовуються зібраними у справі доказами, а тому відхиляються судом. 
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи слідує, що право вимоги за вказаним вище кредитним договором позивач отримав на підставі договору факторингу від 17.02.2025 №17022025-МК/ЮнітКапітал.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого за останнім обліковується заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за кредитним договором від 28.07.2024 №00-9877392 в сумі 22 691,32 грн., яка складається з наступного: 7 580 грн. – заборгованості по кредиту, 15 111,32 грн. – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами та не спростований відповідачем в ході розгляду цієї справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 наведеної вище заборгованості за кредитним договором є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. 
Судом відхиляються доводи відповідача щодо стягнення з нього неустойки (штрафу, пені), оскільки позивачем вказані вимоги у даному позові не заявляються.
Також, розглянувши вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., суд дійшов до висновку про їх задоволення, виходячи з такого.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Соломко та партнери»; копію додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025; копію додаткової угоди № 25770866377 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025,.
Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» протии України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторонни витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такоїсторони».
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 910/13071/19.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та 7 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката покладається судом на відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279, 280-282 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ: 43541163, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10) – 7 580 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. заборгованості за основною сумою боргу, 15 111 (п`ятнадцять тисяч сто одинадцять) грн. 32 коп. заборгованості з процентів за користування кредитом, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова