Справа № 465/11021/25 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М. І. 
Провадження № 22-ц/811/4366/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: представника заявниці – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припис, -
в с т а н о в и в:
Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис на 6 місяців відносно ОСОБА_2 . 
Заяву обґрунтовувала тим, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 , де орендує житло. З нею також проживають її чоловік - ОСОБА_2 та їх діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 регулярно з 2022 року вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а з 2025 року – фізичне насильство. Звертає увагу, що нею до Шептицького міського суду Львівської області подано заяву про розірвання шлюбу. З кожним місяцем ОСОБА_2 поводить себе все агресивніше, шарпає, штовхає, кидає побутові речі, а також душив, штовхав, шарпав, погрожував ножем. Крім того, ОСОБА_2 принижує, ображає, обзиває та залякує її, погрожує розправою (сказав, що він так її вдарить, що вона не встане, вилиє на неї та на її маму кислоту, поламає їм хребти), переслідує її, безпідставно звинувачує у зрадах, змусив пройти тест на вживання наркотиків, не дає спати. Також зазначає, що ОСОБА_2 викрав її паспорт громадянки України та паспорт для виїзду з кордон, викрав документи на автомобіль, неодноразово викрадав мобільний телефон на певний час. За наслідками таких дій в Шевченківському районному суді м. Львова відносно ОСОБА_2 розглядається адміністративний протокол, також винесені тимчасові заборонні приписи. Оскільки заходи, раніше вжиті поліцією, не принесли очікуваного результату, вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису – задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким строком на 2 (два) місяці заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.
З рішенням не погоджується, вважає його необгрунтованим та незаконним, через невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що суд 1-ї інстанції вказував лише докази, на які посилався Заявник, а докази, подані Заінтересованою особою не були взяті до уваги, що призвело до неправомірного та
незаконного рішення.
При посиланні на винесенні термінових заборонних приписів серії АА №612115 від 06.11.2025 та серії АА №612208 від 19.11.2025 стосовно ОСОБА_2 , суд 1-ї інстанції не взяв до уваги, що такі приписи були оскаржені до Львівського окружного адміністартивного суду.
Також звертає увагу суду на долучені до заяви про видачу обмежувального
припису заяви Заявника до органів національної поліції з приводу дій ОСОБА_2 по відношенню до заявника, адже жодних процесальних рішень по ним прийнято не було, оскільки вони носили надуманий характер.
Безпідставність звинувачень в сторону ОСОБА_2 свідчить і консультативний
висновок спеціаліста КНП ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний
диспансер" від 24.11.2025, де заявниці ОСОБА_4 встановлено діагноз F43.2 -
порушення адаптації, змішана тривожність, депресивна реакція.
Крім того, зазначає, що суд 1-ї інстанції не з`ясував наявність сварок і непорозумінь на
побутовому грунті, адже саме це стало однією з підстав подання Заявником позовної
заяви про розірвання шлюбу. Судом 1-ї інстанції не враховано судову практику, яка склалася з цього приводу. Так, факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою
застосування судом спеціальних заходів, що було визначено у постанові Верховного
Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19)
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.
02.02.2026 року від представника заявника ОСОБА_4 – ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
А також 03.04.2026 року, 06.04.2026 року від представника заявника ОСОБА_4 – ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до справи та додаткові пояснення по справі.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявниці – ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам з наступних підстав.
Суд першої інстанції з метою запобігання і протидії фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника.
Частково задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею надано належні докази, зокрема докази неодноразових звернень до правоохоронних органів(талони-повідомлення про реєстрацію заяв), наявність термінових заборонних приписів стосовно кривдника,а також відео та аудіозаписи, досліджені в судовому засіданні, які свідчать про застосування щодо неї психологічного насильства з боку чоловіка.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з синами - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .
З роздруківки з електронного застосунку "Дія" вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 31.10.2013 зареєстровували шлюб (свідоцтво НОМЕР_1 ).
За твердженням заявниці її чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчиняє відносно неї домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру. Зокрема, зі слів заявниці заінтересована особа ОСОБА_2 шарпав її, штовхав, хапав за горло і придушував, тягнув за волосся, кидав побутові речі, бив кулаком по меблях та дверях, стінах, постійно принижує, ображає, обзиває та залякує, погрожує розправою та переслідує її, безпідставно звинувачує у зрадах, змусив посеред ночі пройти тест на вживання наркотиків, не дає спати, забирав ключі від квартири і вона кілька днів не могла зайти до свого помешкання, погрожує що забере в неї дітей і вона не зможе з ними бачитись, викрав її паспорт громадянки України та паспорт для виїзду з кордон, викрав документи на автомобіль, неодноразово викрадав її мобільний телефон на певний час.
06.11.2025 за наслідками звернення заявниці працівниками ВП ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області винесено терміновий заборонний припис серії АА №612115 стосовно ОСОБА_2 , строком на 5 діб, до 11.11.2025, якого зобов"язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою.
19.11.2025 за наслідками звернення заявниці працівниками ВП ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області винесено терміновий заборонний припис серії АА №612208 стосовно ОСОБА_2 , строком на 3 доби, до 22.11.2025, якому заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою.
В доповнення до даних термінових заборонних приписів працівниками ВП ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області заповнено форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 06.11.2025 та від 19.11.2025, з яких вбачається, що визначено високий рівень небезпеки по відношенню до постраждалої особи.
До заяви про видачу обмежувального припису долучені письмові докази, які свідчать про те, що заявниця неодноразово зверталася до органів національної поліції з приводу дій ОСОБА_2 по відношенню до неї.
Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер" від 24.11.2025, заявниці ОСОБА_4 встановлено діагноз F43.2 - порушення адаптації, змішана тривожність, депресивна реакція.
Згідно Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я, даний діагноз є реакцією на тяжкий стрес та розлади адаптації.
На підтвердження фізичного насильства ,яке мало місце 8.12.25 ,заявницею надано світлини, з яких вбачається наявність почервоніння за правим вухом заявниці.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству,спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21, від 16 серпня 2021 року у справі №361/1110/20, провадження № 61-10458св20.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_2 насильства щодо ОСОБА_4 , носить тривалий характер, а також існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник, як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).
Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що обмежувальний припис було видано на 2 місяці і такий період вже закінчився, а відтак підстав для його скасування немає.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ухвалив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови, у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії на лікарняному, складено 20.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.