ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2026 року	справа № 380/24443/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу,
Обставини справи.
Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з вимогою стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державного бюджету податковий борг в сумі 12239,20 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач зареєстрований як суб`єкт господарювання, перебуває на податковому обліку та є платником єдиного податку. Відповідно до норм Податкового кодексу України (далі – ПК України), відповідачу як платнику єдиного податку (спрощена система оподаткування) автоматично нараховувалися авансові внески з єдиного податку та військового збору.
Внаслідок систематичного невиконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної та повної сплати самостійно визначених (автоматично нарахованих) податкових зобов`язань, за ним утворилася та обліковується заборгованість перед бюджетом на загальну суму 12 239,20 грн. Зазначена сума податкового боргу є узгодженою та складається з: 4 239,20 грн – заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб (залишок несплачених щомісячних авансових зобов`язань за період з 20.09.2024 по 20.10.2025); 8 000,00 грн – заборгованість по військовому збору, що підлягає сплаті фізичними особами-підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування (за період з 20.01.2025 по 20.10.2025).
Позивач наголошує, що контролюючим органом сформовано та надіслано на офіційну адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 28.08.2025 № 0017536-1303-1301. Проте, вжиті заходи результату не дали, борг залишається непогашеним, що і стало підставою для звернення до суду із позовом про його примусове стягнення в порядку статей 87 та 95 ПК України.
Ухвалою від 17 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
З метою забезпечення права відповідача на судовий захист, копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами завчасно направлено рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення на податкову адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_1 ).
Як встановлено з матеріалів справи та підтверджується даними сервісу відстеження поштових відправлень на офіційному вебсайті АТ «Укрпошта» (трек-номер відправлення R067067818536), вказане поштове відправлення адресатом отримано не було та 10.01.2026 повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «повернення за закінченням встановленого терміну зберігання».
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до приписів пункту 5 частини шостої статті 251 та частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у разі повернення поштового відправлення із вказівкою про відсутність особи за адресою місцезнаходження, або у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, судовий виклик або судове повідомлення вважається врученим належним чином.
Таким чином, суд вжив усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи. Неотримання поштової кореспонденції за адресою офіційної реєстрації є наслідком власної бездіяльності відповідача.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про наявність судового провадження, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Жодних пояснень по суті спору, заперечень щодо правомірності нарахування чи розміру суми боргу, а також належних доказів його добровільної сплати суду не надав.
Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд 
в с т а н о в и в :
Згідно з витягом Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11.03.2024 зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
З 12.03.2024 відповідач взятий на податковий облік у Головному управлінні ДПС у Львівській області (Львівська ДПІ).
На підставі особисто поданої відповідачем заяви від 22.03.2024 № 10624/ап про застосування спрощеної системи оподаткування, ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2024 набув статусу платника єдиного податку.
Відповідно до норм податкового законодавства, платники єдиного податку зобов`язані щомісяця сплачувати авансові внески з єдиного податку та військового збору у фіксованих розмірах. Такі зобов`язання вважаються самостійно визначеними (узгодженими) та підлягають безумовній сплаті у встановлені законом строки.
Як встановлено з облікових даних інформаційних систем контролюючого органу, зокрема з роздруківок інтегрованих карток платника податків (ІКПП), які є документами первинного обліку податкових зобов`язань, за час здійснення підприємницької діяльності у ФОП ОСОБА_1 виникла та накопичилася заборгованість перед бюджетом. Станом на 23.10.2025 загальна сума податкового боргу становить 12239,20 грн.
Вказана заборгованість виникла виключно внаслідок систематичної несплати відповідачем щомісячних авансових внесків, а саме:
По єдиному податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) — заборгованість сформувалась із щомісячних нарахувань по 302,80 грн за період з 20.09.2024 по 20.10.2025. Загальна сума несплаченого боргу за цим платежем становить 4 239,20 грн.
По військовому збору, що підлягає сплаті фізичними особами-підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування (код бюджетної класифікації 11011700) — заборгованість сформувалась із щомісячних нарахувань по 800,00 грн за період з 20.01.2025 по 20.10.2025. Загальна сума несплаченого боргу за цим платежем становить 8 000,00 грн.
Наявність, склад та точний розмір вказаної заборгованості також документально підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість платника податків станом на 23.10.2025 № 11243/5/13-01-13-03.
Відповідно до вимог статті 59 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання конституційного обов`язку платника податків та ініціювання процедури стягнення заборгованості, контролюючим органом було сформовано та направлено на офіційну податкову адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 28.08.2025 № 0017536-1303-1301 на суму боргу, що існувала на момент її формування.
Згідно з довідкою АТ "Укрпошта" (трек-номер відправлення 0601186896576), вказане поштове відправлення з податковою вимогою не було отримано адресатом та повернулося відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 та пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням або відмову прийняти документ, такий документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із вказівкою про причини невручення. Отже, податкова вимога вважається врученою належним чином.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. 
Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.
Станом на час розгляду адміністративної справи по суті, жодних доказів добровільного погашення вказаного податкового боргу (повністю або частково) відповідач суду не надав, а обставини, викладені у позовній заяві контролюючого органу, жодним чином не спростував.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується нормами Конституції України, Податкового кодексу України (далі – ПК України) та Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), зважаючи на таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок є безумовним і має виконуватися кожним платником податків своєчасно та в повному обсязі.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Щодо природи виникнення заборгованості, суд враховує приписи статті 295 ПК України, якою визначено порядок нарахування та строки сплати єдиного податку. 
Відповідно до пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Оскільки авансові внески з єдиного податку (а також відповідні платежі з військового збору для підприємців, що перебувають на спрощеній системі оподаткування) нараховуються контролюючим органом автоматично у фіксованому розмірі на підставі поданої платником заяви про застосування спрощеної системи, такі суми в силу закону вважаються самостійно визначеними та узгодженими грошовими зобов`язаннями.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Систематичне ігнорування відповідачем обов`язку зі сплати авансових внесків до 20 числа поточного місяця призвело до трансформації несплачених узгоджених зобов`язань у податковий борг.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України імперативно передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Суд встановив, що позивачем вимоги вказаної норми виконано у повному обсязі шляхом формування та надіслання на офіційну адресу відповідача податкової вимоги.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Механізм стягнення боргу з фізичних осіб має свої особливості. Згідно з пунктом 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Отже, звернення позивача до суду з цим позовом є належним та єдино можливим законним способом захисту інтересів держави.
Оцінюючи подані докази та вирішуючи питання щодо тягаря доказування, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. 
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази, а саме: витяги з інформаційних систем (інтегрованих карток платника податків), які є документами первинного обліку платежів; довідку про заборгованість; копію податкової вимоги з доказами її направлення. Ця сукупність доказів підтверджує факт наявності у відповідача непогашеного податкового боргу у розмірі 12 239,20 грн та дотримання контролюючим органом процедури виставлення вимоги.
Натомість відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи податкового органу, не заявив аргументованих заперечень щодо правильності розрахунку боргу та не надав платіжних документів, які б підтверджували факт добровільної сплати вказаної суми заборгованості.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача податкового боргу до державного бюджету.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Згідно з пунктом 27 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та його територіальні органи звільняються від сплати судового збору в частині стягнення сум податкового боргу.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону, а доказів понесення ним інших судових витрат (на залучення свідків чи експертів) матеріали справи не містять, судові витрати у цій справі розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 12239 (дванадцять тисяч двісті тридцять дев`ять) гривень 20 копійок.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 19.02.2026.
Суддя Коморний О.І.