Справа № 473/358/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ДОДАТКОВЕ)

"02" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому вказував що 03 квітня 2020 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5654, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заборгованість за кредитним договором №9873357168 від 07 грудня 2018 року, що утворилася за період з 21 травня 2019 року по 14 лютого 2020 року, у загальному розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) 20 846,98 грн. 
Виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Булахевіча С.В. (ВП №62742795).
В межах виконавчого провадження постановою приватного виконавця Булахевіча С.В. від 18 квітня 2024 року замінено первісного стягувача - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», його правонаступником - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».
Проте ОСОБА_1 вказував на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено без урахування того, що заборгованість не є безспірною, оскільки подані стягувачем нотаріусу документи не підтверджують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором. 
Також позивач вказував на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив встановлену законом процедуру, оскільки вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, що був складений у простій письмовій формі, що суперечить правилам вчинення виконавчих написів.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.
19 березня 2026 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог. 
23 березня 2026 року представниця позивача ОСОБА_2 подала до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених позивачем судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Вирішення заяви суд призначив на 02 квітня 2026 року о 15 год. 30 хв. 
Суд відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України вирішує питання щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 947/32389/21, нормами ЦПК України не передбачено ухвалення додаткового заочного рішення, так як при ухваленні додаткового рішення суду відсутня така обов`язкова умова як для заочного рішення, а саме належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання (пункт 1 частини першої статті 280 ЦПК України).
Таким чином, додаткове рішення ухвалюється виключно в загальному (а не заочному) порядку.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2026 року між адвокатом Рупець Н.О. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої допомоги №1НПД (а.с. 69-70). 
Відповідно до умов договору адвокат Рупець Н.О. зобов`язалася надати ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, зокрема консультаційні та інформаційні послуги, пов`язані з захистом інтересів клієнта, складання від імені та в інтересах клієнта заяв по суті справи, представництво інтересів клієнта в судах тощо.
Зі свого боку ОСОБА_1 зобов`язався сплатити на користь адвоката вартість наданої правничої допомоги (гонорар). 
Згідно копії Акту про прийняття-передачу наданих послуг від 19 березня 2026 року (а.с. 65) адвокат Рупець Н.О. надала позивачу наступну правничу допомогу: усна консультація клієнта та напрацювання позиції – витрачено 2 год. робочого часу, вартість послуги – 2 000 грн; підготовка проектів адвокатських запитів на отримання доказів - витрачено 1 год. робочого часу, вартість послуги – 3 000 грн; підготовка проекту позовної заяви та визначення переліку додаткових доказів - витрачено 3 год. робочого часу, вартість послуги – 3 000 грн; підготовка заяви про забезпечення позову – витрачено 1 год. робочого часу, вартість послуги – 1 000 грн; направлення позовної заяви сторонам – витрачено 1 год. робочого часу, вартість послуги – 1 000 грн. 
Матеріалами справи також підтверджено повну сплату позивачем наданих послуг.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (наприклад: постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). 
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічно у своїх постановах (зокрема від 08 грудня 2021 року у справі №454/3919/18 та від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19 та інших) Верховний Суд неодноразово висловлювався, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише у разі наявності клопотання відповідної сторони про зменшення таких витрат. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Нараховані витрати на правничу допомогу відповідають критерію розумності та необхідності, розраховані у повній відповідності з умовами Договору про надання правничої допомоги від 05 січня 2026 року №1НПД, витраченим часом та обсягом виконаних робіт. За встановленого, вказані витрати підлягають стягненню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (м. Київ, вул. Глибочицька, 17-Б, офіс 503; код ЄДРПОУ 41153878) на користь  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв