БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21.04.2026
Справа № 497/620/26
Провадження № 2/497/982/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року            м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря – Мунтянової В.Р.
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з даною заявою та просить постановити рішення, яким визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1.69 відсотків земельної ділянки, яка розташована на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0513, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 094198, виданого на підставі розпоряджень Болградської районної державної адміністрації від 25.04.2003р № 236 та № 445 від 07.07.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010651800130 26 квітня 2006 року, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову, стверджує що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1.69 відсотки земельної ділянки, яка розташована на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0513, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Вона, позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_2 , своєчасно прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.
Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, однак нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як померлий не мав правовстановлюючого документ на конкретну частку вказаної земельної ділянки, а здійснювати записи на державному акті про отриману спадщину після 01 січня 2013 року нотаріус не має права.
Згідно копії державного акту серії ОД № 094198 померлому належало 1.69% земельної ділянки площею 11.53 га або 0.1949 га.
Таким чином вона, позивач, не може зареєструвати своє право власності, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка.
Зазначене стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 10.03.2026 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 09:00 годину 21.04.2026 року (а.с.21), про що повідомлено сторін по справі (а.с.22).
Цією ж ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копію спадкової справи №297/2024 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).
23.03.2026 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. надано копію спадкової справи №297/2024 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.59-124).
В підготовчому засідання 21.04.2026 року:
- позивач підтримала вимоги, наполягала на їх задоволення, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.90);
- представник позивача також підтримала вимоги заявника, просила їх задовольнити, постановити рішення в підготовчому засіданні, та справу розглянути у її відсутність та у відсутність позивача (а.с.91);
- представник відповідача позовні вимоги визнав, просив підготовче засідання проводити у його відсутність (а.с.23).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Судовим розглядом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21 травня 2024 року, актовий запис про смерть №312 (а.с.8).
Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно зокрема, на частину земельної ділянки, яка становить 1.69% від загального розміру, що розташована на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0513, цільове призначення (використання) земельних ділянок, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 094198, виданого на підставі розпоряджень Болградської районної державної адміністрації від 25.04.2003р № 236 та № 445 від 07.07.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею (а.с.12-15).
На час відкриття спадщини з померлим проживала його дружина ОСОБА_1 , яка своєчасно прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, родинні між якими підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданим Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області 19.12.1993 року, актовий запис №14 (а.с.11).
Згідно довідки від 03.03.2026 за № 46/02/17 виданої Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрованим та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Відповідно до довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщені осіб від 03.03.2026 за № 47/02/17 на момент смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).
Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. було відмовлено позивачу – ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю у спадкоємця окремого правовстановлюючого документу на його частину земельної ділянки (а.с.16).
З відповіді приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. №371 від 25.06.2025 року, вбачається, що була завалена спадкова справа, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.25), що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.26).
Зі спадкової справи №297/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається (а.с.27-89, що позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Агбун М.І. з заявою від 27.08.2024 року про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, визначеного законом (а.с.28). 
Окрім позивачки 13.11.2024 з заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлого ОСОБА_4 , 1966 року народження, який прийняв спадщину після ОСОБА_2 за заповітом зареєстрованим в реєстрі № 5 від 29.01.2020 року наявного в матеріалах справи (а.с.38-41), який в подальшому отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.61).
Разом з цим, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1.69 частки земельної ділянки у спільній власності, яка є єдиним масивом розміром 38,85 га в зв`язку з великою кількістю співвласників та не можливістю вилучити державний акт (а.с.16).
Мотиви суду:
Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).
Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. 
Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Положеннями ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
А відтак судом встановлено, що померлому ОСОБА_2 на день його смерті належало право власності на  1.69 відсотків земельної ділянки, яка розташована на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0513, цільове призначення (використання) земельних ділянок.
Спадкоємець звернулася до нотаріуса та частково оформила спадщину. В оформленні свідоцтва про право на частину земельної ділянки позивачу відмовлено, у зв`язку з тим, що нотаріусом не можливо вилучити у спадкодавця та додати до спадкової справи державний акт із-за багатої кількості співвласників. Нотаріус надав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як померлий немає правовстановлюючого документ на конкретну частку вказаної земельної ділянки, а робити записи на державному акті про спадщину після 01 січня 2013 року нотаріус вже не має права.
Згідно копії державного акту серії ОД № 094198 померлому належало 1.69 відсотків земельної ділянки площею 11.53 га або 0.1949 га.
Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка. 
Таким чином, позивач як спадкоємець за законом, вважається такою, яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_2 . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набула право на 1.69 % земельної ділянки, яка перебуває у спільній власності і є єдиним масивом розміром 38,85 га у межах згідно з планом, розташовану на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України).
Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).
Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ :
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянкою України, паспорт № НОМЕР_3 виданий органом 5129 від 28.09.2017 року, РНОКПП НОМЕР_4 -  право власності на  1.69 відсотків земельної ділянки, яка розташована на території Василівської (раніше Жовтневої) сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0513, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 та ще 39-ти особам на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 094198, виданого на підставі розпоряджень Болградської районної державної адміністрації від 25.04.2003р № 236 та № 445 від 07.07.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010651800130 від 26 квітня 2006 року, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       С.В.Кодінцева