Справа № 191/4377/24
Провадження № 2/191/1534/24 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

03 лютого 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Порошиної О.О.
за участю секретаря: Будакової Х.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.04.2023 року між позивачем в якості позикодавця та відповідачем в якості позичальника укладено договір позики. На підтвердження укладення Договору та його умов вчинено розписку позичальника від 20.04.2023 року, яка посвідчує передання відповідачеві позивачем визначеної грошової суми. Відповідно до умов Договору, викладених в розписці, позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США. Відповідно до Розписки, відповідач вказані грошові кошти отримав у повному обсязі. Відповідно до умов Договору, викладених в розписці, відповідач зобов`язується повернути Позивачеві таку ж суму грошових коштів в тій же валюті до 20.09.2023 року. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 20.04.2023 року, копія якої додається до цієї позовної заяви. Відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань за Договором, який оформлено розпискою, і ані у встановлені в ній терміни, ані на момент подання цієї позовної заяви відповідну суму позики позивачеві не повернув. Зокрема, це підтверджується наявністю оригіналу Розписки у позивача – позикодавця. Враховуюче це, а також вищевикладені матеріально-правові норми та зміст розписки, позивач вважає за необхідне просити суд застосувати наступний спосіб захисту його порушеного права: 1) стягнути з Відповідача на користь Позивача основну суму боргу (ст.ст. 1049, 1050, 625 ЦК України) за Договором, посвідченим Розпискою; 2) стягнути за Відповідача на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми (ст.ст. 1050, 625 ЦК України) за Договором, посвідченим Розпискою. 3.3. Основна сума боргу, яку належить стягнути з Відповідача на користь Позивача, дорівнює 5 000,00 доларів США (п`ять тисяч доларів США, 00 центів). 3.4. Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми Три проценти річних розраховані за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] – сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] – проценти річних; [Кількість днів] – кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] – кількість днів у календарному році. Розрахунок Кількість днів Проценти Період розрахунку: з 21.09.2023 року по 31.12.2023 року - 102 дні [Проценти] = 5 000,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100%? 102 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 41,92 доларів США. Період розрахунку: з 01.01.2024 року по 16.09.2024 року - 260 днів [Проценти] = 5 000,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100%? 260 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 106,56 доларів США, разом 148,48 доларів США.
Таким чином, три проценти річних від простроченої суми, яку належить стягнути з Відповідача на користь Позивача, складає 148,48 доларів США (сто сорок вісім доларів США та 48 центів). Таким чином, всього, з урахуванням основної суми боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, належить стягнути з відповідача на користь позивача: 5 000,00 + 148,48 = 5 148,48 доларів США (п`ять тисяч сто сорок вісім доларів США та 48 центів), що і складає ціну позову.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за Договором позики від 20.04.2023 року, посвідченого Розпискою від 20.04.2023 року, в загальному розмірі 5 148,48 доларів США (п`ять тисяч сто сорок вісім доларів США та 48 центів), з них: 5 000,00 доларів США (п`ять тисяч доларів США та 00 центів) основної суми боргу та 148,48 доларів США (сто сорок вісім доларів США та 48 центів) трьох процентів річних від простроченої суми. Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати.
До початку проведення судового засідання представник позивача, адвокат Надтока О.В. надала суду заяву в якій просила справу розглянути без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримуємо у повному обсязі – просимо задовільнити повністю.
Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в жодне судове засідання не з`явився з невідомої суду причини. З метою уникнення затягування розгляду справи, враховуючи, що позивач наполягає на розгляді справи, відповідачем відзив не надано, суд вважає, розглянути справу без участі відповідача за наявними у справі доказами.
Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 квітня 2023 р. між сторонами було укладено договір позики (а.с. 10), у вигляді розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, яку останній зобов`язався повернути в строк до 20 вересня 2023 року.
Оскільки сторони дійшли спільної згоди про те, що грошові кошти будуть перебувати у користуванні відповідача визначений період часу і встановили строк їх повернення, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та умови її повернення.
При цьому, у визначену у розписці дату сума позики відповідачем повернута не була.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Надаючи оцінку наведеним вище розпискам з урахуванням наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах суд вважає доведеним факт укладання між сторонами договорів позики, у вигляді боргових розписок.
Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всіє всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено, в силу положень ч. 3 ст. 545 ЦК України.
Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки про ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23 жовтня 2019 року (Справа № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом позики від 20.04.2023 року у розмірі 5000,00 дол. США.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за договором позики судом встановлено наступне.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок 3% річних за договором позики від 20.04.2023 року за період часу з 21 вересня 2023 р. по 31 грудня 2023 р. розмір яких складає 41,92 доларів США, за період з 01.01.2024 р. по 16.09.2024 р. 106,56 доларів США, разом 148,48 доларів США.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30 червня 2022 року по справі № 344/2924/18.
Відповідно до п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України в редакції відповідно до Закону України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався та триває на цей час.
П.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки розмір 3% річних від простроченої суми за час прострочення за договором позики від 20.04.2023 року розраховані за період з 21.09.2023 р. по 16.09.2024 р. 
Враховуючи наведену норму матеріального права, висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 р. по справі №464/3790/16-ц, а також положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 3,0 % річних не підлягають задоволенню, оскільки період за який нараховано 3% річних стосується періоду дії в Україні воєнногостану.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до часини задоволених вимог, у розмірі 2065,85 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 525, 526, 545, 610, 612, 625, 1046, 1048, 1050, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за Договором позики від 20.04.2023 року в загальному розмірі 5 000,00 доларів США (п`ять тисяч доларів США) -основної суми боргу, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2065,85 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	  	О.  О.  Порошина