Справа № 308/18542/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді Джуги С.Д.,
суддів - Кожух О.А., Собослоя Г.Г
з участю секретаря судового засідання: Ормош О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2025 року у складі судді Шепетко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення іпотеки, припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, виключення запису про державну реєстрацію обтяження та державну реєстрацію іпотеки,-
в с т а н о в и в :
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення іпотеки, припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, виключення запису про державну реєстрацію обтяження та державну реєстрацію іпотеки.
Позов мотивовано тим, що 28.04.2007 між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 72804, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 30000,00 доларів США для споживчих потреб, строком на 120 місяців, зі сплатою 12,5% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 27 квітня 2017 року.
В забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми боргу за кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 1310 від 28.04.2007, згідно п. 1.2. якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 120,8 кв. м, житловою площею 72,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право приватної власності іпотекодавця на нерухоме майно підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2005 року по справі № 2-5815/05, зареєстрованого в Комунальному підприємстві „УМБТ1 25.11.2006 за № 7040 в книзі 56.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2011 по справі № 2-6627/11 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який є предметом іпотеки.
Позичальник ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором, в результаті чого банк звернувся до суду з позовом.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 по справі № 308/13646/13-ц вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором в розмірі 165181,98 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11, для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 72804 від 28 квітня 2007 року, розмір якої становить - 165181,98 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії -Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" сплачений судовий збір в розмірі 1651,81 грн.
На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду було видано виконавчий лист № 308/13646/13 виданий 16.12.2013, який банком пред`явлено до виконання.
Постановою державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Постановою від 10.10.2024. було закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу сплачена повністю.
Відтак зазначає, що борг позивача перед банком, на користь якого накладено іпотеку - відсутній.
Проте вказує, що позивач у справі не має можливості вільно розпоряджатись майном, оскільки з майна, переданого в іпотеку в забезпечення виконання за кредитним договором, банком не знято обтяження в формі іпотеки.
Наявність обтяження при відсутності боргу перед банком перешкоджає позивачу як власнику майна, вільно розпоряджатись належним йому майном.
Позивач - не позичальник, а майновий поручитель за договором іпотеки, а відтак відсутні підстави для продовження забезпечувального зобов`язання.
За вказаних обставин позивач просив:
- визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 1310 від 28 квітня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. 28.04.2007 року за № 1310, яким передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11.
- припинити обтяження речових прав на нерухоме майно та виключити запис про державну реєстрацію обтяження - Тип обтяження: заборона на нерухоме майно Реєстраційний номер обтяження: 4896336 Зареєстровано: 28.04.2007 13:35:50 за № 4896336 реєстратором: Приватний нотаріус Матей Р.І., 88000, Закарпатська обл., Ужгородський р., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 16, 050-517-38-24; ІНФОРМАЦІЯ_2 Підстава обтяження: Договір іпотеки ( майнової поруки ), 1310, 28.04.2007, Приватний нотаріус Матей Р.І. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 16879337 Власник: ОСОБА_3 Заявник: ОСОБА_4 
- припинити обтяження речових прав на нерухоме майно та виключити запис про державну реєстрацію іпотеки - Реєстраційний номер обтяження: 4896388 Тип обтяження: іпотека Зареєстровано: 28.04.2007 13:40:18 реєстратором: Приватний нотаріус Матей Р.І., 88000, Закарпатська обл., Ужгородський р., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 16, НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 Підстава обтяження: Договір іпотеки ( майнової поруки ), 1310, 28.04.2007, Приватний нотаріус Матей Р.І. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, Андезитовий тупик, будинок 10-12, номер РПВН: 16879337 Іпотеко держатель: ЗОУ ВАТ " Державний ощадний банк України", Код: 09312190, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Корзо,15 Майновий поручитель: ОСОБА_3 Боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_2 Розмір основного зобов`язання: 30000 долари СІЛА Строк виконання: 27.04.2017 Заставна: Немає.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2025 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову, оскільки кредитний договір № 72804 від 28 квітня 2007 року не виконано боржником, основне зобов`язання за кредитним договором не припинено, а відтак договір іпотеки чинний і його строк не сплив. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта Василечко А.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Позивач, її представник Ракущинець А.А., в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник Ракущинець А.А. надіслав суду письмову заяву у якій просив розглянути справу у відсутності позивача та її представника, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання позивачем за кредитним договором, яке було забезпечене іпотекою виконане і є припиненим, а тому наявні підстави для задоволення позову.
З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи встановлено, 28 квітня 2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 72804, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30 000 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних, кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.04.2017.
За умовами Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, та порушень інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків та інших платежів (пункт 3.2.3 Договору).
З метою забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем іпотекодавцем ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки (майнової поруки) від 28.04.2007, засвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І., номер запису 1310, предметом якої є нерухоме майно - будинок номер 10-12, розташований в Андезитовому тупику у м. Ужгороді. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 371 375,00 грн.
Згідно п. 1.2. зобов`язання по поверненню отриманого кредиту повинні бути виконані до 27.04.2017, а згідно пп. 7.1.-7.2 договору іпотеки він діє з моменту нотаріального посвідчення та право застави, і відповідно цей договір, припиняє чинність у разі: - припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; -знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; -реалізації предмета іпотеки; - набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором права власності на предмет іпотеки; - розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; -в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.04.2007 приватним нотаріусом Матей Р.І. були внесені відповідні записи про обтяження вказаного будинку за зазначеним договором іпотеки, накладено заборону на нерухоме майно (номер обтяження 4896336, тип обтяження - іпотека).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2011 по справі № 2-6627/11 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який є предметом іпотеки, у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань згідно з кредитним договором та договором поруки, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, і заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 у цивільній справі № 308/13646/13-ц, позовні вимоги Банку були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором в розмірі 165181,98 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11, для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 72804 від 28 квітня 2007 року, розмір якої становить - 165181,98 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії -Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" сплачений судовий збір в розмірі 1651,81 грн. визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів, кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, вирішено направити на погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України".
Як вбачається з копії вказаного рішення суду Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості в гривневому еквіваленті 165 181,98 грн, з яких: 14 704,32 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 117 531,63 грн - основний борг, 5 810,70 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 46 444,93 грн. грн. відсотки за користування кредитом, 150,81 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 1 205,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами.
При цьому вказаним рішенням встановлено, що у зв`язку з виникненням боргу позивачем були направлені відповідачам вимоги про негайне погашення простроченої заборгованості, які були отримані божником, проте не виконані.
Таким чином, з 2013 року, пред`явивши вимоги позичальнику та поручителю, строк виконання зобов`язання змінено, і кредитодавець набув право на задоволення своїх вимог до позичальника, заборгованість якого була визначена судовим рішенням у гривневому виразі у розмірі 165 181,98 грн.
На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду було видано виконавчий лист № 308/13646/13 виданий 16.12.2013, який банком пред`явлено до виконання.
Постановою державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Постановою від 10.10.2024. було закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу, виконавчого збору та витрат сплачена повністю.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Правила припинення зобов`язання передбачені в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 
Зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України), переданням відступного (ст.600 ЦК України), зарахуванням (ст.601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України), прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України), неможливістю виконання (ст.607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст.ст. 608,609 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку»(Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. (ч.5 ст.3 Закону).
Відповідно до ст.4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто із виникненням іпотеки на законних підставах виникає обтяження нерухомого майна іпотекою, яке підлягає державній реєстрації.
Згідно із ч.1 ст. 17 Закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється з інших підстав, передбачених цим Законом.
Аналіз вищенаведених норм права та положень Закону свідчить про те, що іпотека як забезпечувальне зобов`язання є похідним від основного зобов`язання, за загальним правилом виникає з моменту проведення її державної реєстрації у Державному реєстрі прав та є дійсною до моменту припинення основного зобов`язання у встановленому законом порядку, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором(постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 234/15695/17, провадження № 61-5261св20, зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».
Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції представник відповідача, заперечуючи заявлений позов посилається на те, що фактичне виконання рішення суду не є тотожним припиненню зобов`язанню за кредитним договором, оскільки заборгованість за договором, визначена у валюті кредиту не погашена, а внаслідок знецінення національної валюти за час виконання рішення сума сплачених за рішенням коштів не відповідає розміру заборгованості, що обліковується кредитодавцем.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги Банку (первісного кредитодавця) рішенням суду від 16.10.2013 в частині стягнення кредитної заборгованості були задоволені повністю, а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а Банк та його правонаступники втратили можливість нарахування та стягнення з позичальника основного боргу, процентів за його користування та пені.
У цивільній справі № 308/13646/13-ц, ПАТ «Державний ощадний банк» як кредитор відповідно до статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України. Рішенням суду від 16.10.2013 стягнуто вказану заборгованість. Рішення суду не оскаржене, набуло законної сили, та було банком пред`явлено до виконання.
Крім того, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.
Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.
Суд правильно вказав, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, за яким з боржника стягнуто визначену позивачем заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до сторони додаткові вимоги.
Доводи відповідача про те, що у позивача залишилась заборгованість як по тілу кредиту, так і по нарахованих процентах та про те, що рішення суду виконане в гривневому еквіваленті і на момент його виконання залишилася непогашеною курсова різниця, суд обгрунтовано оцінив як безпідставні.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 по справі № 910/27064/15, від 11 вересня 2020 року по справі № 601/855/19, від 08 вересня 2021 року по справі № 569/17667/19.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що судове рішення про дострокове стягнення з ОСОБА_2 всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 165 181,98 грн., виконане повністю, у зв`язку із чим основне зобов`язання за Кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 припинилось на підставі статті 599 ЦК України.
Окрім того, необхідно зауважити, що виконання рішення суду здійснювалось у встановленому законом порядку в рамках процедури, визначеної Законом України «Про виконавче провадження»,
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжегою М.Р. від 10.10.2024. було закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 308/13646/13, виданого 16.12.2013 за рішенням суду від 16.10.2013, на підставі п. 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу, виконавчого збору та витрат сплачена повністю.
Дана постанова державного виконавця кредитором (відповідачем) не оскаржена, що свідчить про згоду кредитодавця із повним виконанням боржником основного зобов`язання за кредитним договором, та є наслідком припинення акцесорного зобов`язання за змістом п. 1 ч.1 ст. 593 ЦК України та ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 07 липня 2021 року у справі № 629/4356/20 (провадження № 61-5667св21), від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).
Таким чином припинення зобов`язання за Кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 зумовлює припинення і іпотеки за іпотечним договором №1310 від 28.04.2007.
Згідно із ч.2 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку).
Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.43та44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження.
Відповідно положень частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Оскільки відповідач добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивача, не визнаючи виконання кредитного договору та як наслідок припинення іпотеки, а позивач не має можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про порушення прав позивача та обґрунтовано їх захистив шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно за договором іпотеки. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильній оцінці фактичних обставин справи та помилковому тлумаченні вищенаведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу. 
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення. 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: