ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 р. 	Справа № 480/8197/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, по справі № 480/8197/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у частині відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи позивача у районах Крайньої Півночі та що прирівняні до районів Крайньої Півночі у період з - 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.09.1983 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №182950010369 від 22.08.2024, підписане Начальником відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Тетяною Плітусняк;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії, тобто зарахувати вказані періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, у страховий стаж у пільговому обчисленні, як такий, що мав місце у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5), тобто як 16 років 1 місяць 4 дні, разом з уже підрахованим страховим стажем 13 років 1 місяць, а загалом як 29 років 2 місяці 11 днів тобто вірно визначити страховий стаж позивача на дату звернення 15.08.2024 із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України, відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про призначення пенсії за віком згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.09.1983, зарахувавши необхідний при призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вірно обрахувати позивачу загальний страховий стаж на дату звернення 15.08.2024 до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, врахувавши до нього періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, у пільговому обчисленні, як такі, що мали місце у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5) для можливості в подальшому призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу виникнення у позивача права на пенсію та з урахуванням висновків адміністративного суду по позову позивача.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі № 480/8197/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у частині відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи у районах Крайньої Півночі та, що прирівняні до районів Крайньої Півночі у період з - 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.09.1983 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №182950010369 від 22.08.2024, підписане Начальником відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Тетяною Плітусняк, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії, тобто зарахувати вказані періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, у страховий стаж у пільговому обчисленні, як такий, що мав місце у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5), тобто як 16 років 1 місяць 4 дні, разом з уже підрахованим страховим стажем 13 років 1 місяць, а загалом як 29 років 2 місяці 11 днів тобто вірно визначити страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення 15.08.2024 із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України, відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про призначення пенсії за віком згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.09.1983, зарахувавши необхідний при призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області вірно обрахувати ОСОБА_1 загальний страховий стаж на дату звернення 15.08.2024 із заявою про призначення пенсії за віком , врахувавши до нього періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, у пільговому обчисленні, як такі, що мали місце у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5) для можливості в подальшому призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію та з урахуванням висновків адміністративного суду по позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі № 480/8197/24 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у такій частині: зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального страхового стажу періоди його роботи в рф з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004 з коефіцієнтом «1» згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.09.1983 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №182950010369 від 22.08.2024, підписане начальником відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг про призначення пенсії за віком згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.09.1983, зарахувавши в його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , необхідний стаж при призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції відповідно до вимог статті 9 КАС України повинен був захистити його соціальні права, вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідачів зарахувати до загального страхового стажу позивача, без пільгових умов, його періоди роботи в рф з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі № 480/8197/24 залишити без змін.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 15.08.2024 про призначення пенсії за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.08.2024 за №182950010369 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначено, що вік заявника 59 років 11 місяців. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 01 січня 2028 року - від 15 до 25 років. Страховий стаж заявника становить 13 років 1 місяць. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.09.1983 на території рф у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; період підприємницької діяльності з 13.04.2004 по 31.12.2016, оскільки відсутні відомості про сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.
Не погоджуючись із діями ГУ ПФУ в Одеській області у частині відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи позивача у районах Крайньої Півночі та, що прирівняні до районів Крайньої Півночі у період з - 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.09.1983 та рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №182950010369 від 22.08.2024, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі –Закон № 1058-IV).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом, страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
У відповідності до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
При цьому, згідно із пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Отже, періоди трудової діяльності, набуті до набрання чинності Законом №1058-IV, підлягають зарахуванню до страхового стажу відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, якщо інше не передбачено цим Законом. Зокрема, періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу згідно з приписами законодавства, що діяло до 01.01.1991.
Водночас, порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.
Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Згідно із статтею 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).
Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Так, Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Разом з цим, такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.
Водночас, колегія суддів вказує, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо зарахування до пільгового стажу роботи позивача періодів, відпрацьованих позивачем у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
Так, матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 15.08.2024 про призначення пенсії за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.08.2024 за №182950010369 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначено, що вік заявника 59 років 11 місяців. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 01 січня 2028 року - від 15 до 25 років. Страховий стаж заявника становить 13 років 1 місяць. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.09.1983 на території рф у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що у періоди з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004 позивач працював у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
При цьому, дані періоди роботи позивача мали місце після 01.01.1991.
Колегія суддів зазначає, що Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №160/20914/21. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
Водночас, стосовно доводів позивача про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог статті 9 КАС України повинен був вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідачів зарахувати до загального страхового стажу позивача, без пільгових умов, його періоди роботи в рф з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Аналогічний висновок включений до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 990/150/23.
У постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а вказано, що вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві.
Крім цього, Верховний Суд у постановах від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а, від 12.10.2023 у справі № 160/21190/21, від 15.02.2024 у справі № 520/27906/21, від 17.04.2024 у справі № 300/3779/23, від 24.06.2025 у справі № 420/5584/24 підкреслював, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Дана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18, від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а.
Як встановлено з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив суд про захист його права на зарахування періодів роботи в рф з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004, до страхового стажу у пільговому обчисленні як такого, що мав місце у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5).
Разом з цим, правомірність незарахування періодів роботи в рф з 01.01.1992 по 19.09.1996, з 15.12.1998 по 28.02.1999, з 09.03.1999 по 28.12.2004 до загального страхового стажу позивача не була предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки предметом розгляду в даній справі є саме зарахування періоду роботи у пільговому обчисленні у розрахунку рік за півтора.
Тобто, вихід за межі позовних вимог, зазначений позивачем, не пов`язаний із захистом тих прав, щодо яких була подана позовна заява.
Водночас, статтею 308 КАС України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції рішень суду першої інстанції.
Так, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приписами частини 5 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Отже, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції позбавлений права розглядати ті позовні вимоги, які позивач не заявляв у суді першої інстанції, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі № 480/8197/24 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 по справі № 480/8197/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій