ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 р. 	Справа № 520/54/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М.) по справі № 520/54/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості щодо нарахувань ЄСВ за 2017-2020 роки та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 32 410,62 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що в спірний період позивач як фізична особа-підприємець господарську діяльність не здійснювала, доходи не отримувала, натомість перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Уніпласт", яке сплачувало за неї ЄСВ до державного бюджету.
Водночас, податковий орган безпідставно включив у інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 відомості щодо нарахувань ЄСВ за 2017-2020 роки та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 32 410,62 грн.
Вважає, що в цьому випадку нарахування їй ЄСВ як фізичній особі-підприємцю є подвійним оподаткуванням, що не передбачено діючим законодавством.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне встановлення обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції вирішено спір на підставі документів, які відсутні в матеріалах справи.
Вважає, що суд першої інстанції не вірно надано оцінку висновкам суду апеляційної інстанції у справі № 520/974/21, судове рішення у якій враховано при розгляді цієї справи.
Також, зауважує, що судом першої інстанції застосовано Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, який на момент виникнення спірний правовідносин не існував.
В свою чергу, зауважує, що в період 2017-2020 рр. не здійснювала підприємницької діяльності, не отримувала від неї доходу, натомість перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Уніпласт", яке сплачувало за неї ЄСВ до державного бюджету, а отже не мала обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як ФОП. Проте суд першої інстанції не надав жодної оцінки наведеним обставинам.
Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи більш ніж два роки, що суперечить ст. 258 КАС України. 
ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області з 09.11.2000 по 27.08.2020 як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування.
Станом на грудень 2023 р. в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 рахувалась недоїмка у сумі 32 410,62 грн, яка виникла за рахунок нарахувань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: 
- за 2017 рік – ФОП – в сумі 8 196,70 грн (3200*22%*12 міс.);
- за 1 квартал 2018 р. – ФОП – в сумі 2 457,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 2 квартал 2018 р. – ФОП – в сумі 2 457,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 3 квартал 2018 р. – ФОП – в сумі 2 457,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 4 квартал 2018 р. – ФОП – в сумі 2 457,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 1 квартал 2019 р. – ФОП – в сумі 2 754,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 2 квартал 2019 р. – ФОП – в сумі 2 754,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 3 квартал 2019 р. – ФОП – в сумі 2 754,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 4 квартал 2019 р. – ФОП – в сумі 2 754,18 грн (3723*22%*3 міс.);
- за 1 квартал 2020 р. – ФОП – в сумі 2 078,12 грн (4723*22%*2 міс.);
- за 2 квартал 2020 р. – ФОП – в сумі 1 039,06 грн (4723*22%*1 міс.).
17.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до податкового органу із заявою про виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомостей щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 32 410,62 грн.
28.12.2023 Головне управління ДПС у Харківській області листом повідомило заявника про те, що ОСОБА_1 порушено ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині строків сплати єдиного внеску. Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону №2464-VІ та абзацу 3 п.2 розділу VІ Інструкції №449 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом №2464-VІ, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Станом на 25.12.2023 ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 32 410,62 грн.
Також, повідомлено, що Законом України від 13.05.2020 № 592-IX, який набрав чинності 01.01.2021 внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, ст. 4 Закону доповнено частиною 6, згідно якої особи, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску у місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення у місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464-VІ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Не погодившись з відмовою відповідача внести зміни в інтегровану картку платника податків, шляхом виключення з неї суми недоїмки в розмірі 32 410,62 грн, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість з ЄСВ виникла у позивача на підставі податкових вимог, які є чинними, не відкликаними та не оскарженими. Як наслідок, відображення податковим органом інформації про наявність такої заборгованості в інтегрованій картці платника податку здійснено в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений податковим законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнятою особою є платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Отже, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
Крім того, згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Колегія суддів зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, по справі № 520/3939/19, від 23.01.2020 по справі № 480/4656/18, від 07.03.2023 у справі № 320/2325/19.
Відповідно до пп.19-1.1.10 п.19-1.1 ст.19 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій ст. 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.
З метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок №5).
Згідно із пп.1. п.1 Порядку № 5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиничну. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Згідно із пп.4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті п. 2 глави 4 (Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП) розділу V. (Перенесення до ІКП, визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи, сум грошових зобов`язань, податкових та інших платежів, єдиного внеску. Методи контролю відповідності показників результатів контрольно-перевірочної роботи даним ІКП) статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).
З аналізу наведених норм вбачається, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків, а отже і наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо правильності відображення у них фактичного стану розрахунків з бюджетом.
Судом встановлено, що в інтегрованій картці платника податку станом на грудень 2023 р. за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість в загальному розмірі 32 159,32 грн зі сплати єдиного внеску за період з 2017-2020 рр.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість утворилась у зв`язку з несплатою позивачем ЄСВ на підставі податкових вимог від 29.11.2018 №Ф-139022-17; від 19.02.2019 №Ф-139022-17; від 15.05.2019 №Ф-139022-17; від 21.08.2019 №Ф-139022-17; від 14.11.2019 №Ф-139022-17; від 24.02.2020 №Ф-139022-17, які є чинними та не оскаржувались ОСОБА_1 .
В свою чергу, за висновками суду першої інстанції, відображення податковим органом відомостей в інтегрованій картці платника податків щодо недоїмки з ЄСВ вчинено на підставі вищенаведених вимог, що узгоджується з нормами податкового законодавства. 
Разом з тим, матеріали справи не містять вищенаведених податкових вимог, на підставі яких внесено податковим органом відомості щодо недоїмки у інтегровану картку позивача, судом першої інстанції не вчинено дій щодо їх витребування, не з`ясував чи формувались такі вимоги та чи надсилались позивачу з метою сплати ЄСВ за спірний період.
Тобто суд першої інстанції вирішив справу, в тому числі на підставі доказів, які відсутні в матеріалах справи.
Натомість, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 , з метою з`ясування зазначених обставин витребувано у ГУ ДПС у Харківській області інформацію щодо підстав внесення відомостей до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 щодо нарахувань ЄСВ за 2017-2020 роки та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 32 410,62 грн із наданням належним чином засвідчених копій документів, на підставі яких вони внесені.
На вимогу суду апеляційної інстанції , податковий орган повідомив, що ДФС України на центральному рівні в автоматичному режимі в ІКП ОСОБА_1 за технологічним кодом платежу 71040000 відбулись нарахування зобов`язань з єдиного внеску на загальну суму 32 410,62 грн за 2017-2020 рр.
В свою чергу, жодних документів, зокрема податкових вимог, про які вказував суд першої інстанції, на підставі яких позивачу нараховано недоїмку за спірний період, відповідач не надав.
Таким чином, відображення в інтегрованих картках ОСОБА_1 відомостей про недоїмку з ЄСВ здійснено податковим органом не на підставі податкових вимог.
Про відсутність податкової вимоги на суму 32 410,62 грн вказував і Другий апеляційний адміністративний суд під час ухвалення постанови від 18.02.2022 у справі № 520/974/21, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Натомість, суд першої інстанції не з`ясував вищенаведені обставини, що призвело до помилкових висновків щодо правомірного відображення ГУ ДПС суми недоїмки у ІКП ОСОБА_1 на підставі податкових вимог, доказів формування яких матеріали справи не містять.
Отже, в межах справи фактично спірним є питання правомірності відображення в ІКП ОСОБА_1 як ФОП недоїмки з ЄСВ за період 2017-2020 рр., нарахованої в автоматичному режимі, яка в спірний період була найманим працівником.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , в тому числі з 2017 р. до 27.08.2020 перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області як фізична особа-підприємець.
Крім того, з 27.01.2015 позивач обіймала посаду генерального директора ТОВ «Уніпласт», яке в спірний період сплачувало за неї єдиний соціальний внесок, що підтверджується трудовою книжкою та індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-7.
Тобто, в спірний період позивач одночасно була зареєстрована як фізична особа-підприємець та найманий працівник. У цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому, як вказувала ОСОБА_1 та не спростувало ГУ ДПС у Харківській області, в період 2017-2020 рр. вона не провадила підприємницьку діяльність та доходу як ФОП не отримувала.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення недоїмки) позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з 2017-2020 рр. нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Посилання відповідача на ч. 6 ст. 4 Закону № 2464-VI, якою передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які мають основне місце роботи, у випадку сплати за них роботодавцем страхового внеску у розмірі не менше мінімального колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана норма Закону набула чинності з 01.01.2021, тоді як спірні правовідносини виникли в період з 2017 до 27.08.2020 рр. 
Тобто, на момент нарахування грошового зобов`язання, наведена норма Закону не набрала чинності, а отже не підлягає застосуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Податковим органом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин правомірності внесення відомостей до інтегрованої картки платника щодо недоїмки зі сплати ЄСВ в розмірі 32 410,62 грн.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача виключити з ІКП відомості щодо недоїмки зі сплати ЄСВ за 2017-2020 рр.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено протиправними дії відповідача по внесенню відповідних відомостей до ІКП позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо включення до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 інформації щодо заборгованості по єдиному соціальному внеску в розмірі 32 410,62 грн за 2017-2020 роки.
Натомість, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є недоведеними, що призвело до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову.
Щодо доводів скаржника про порушення судом норм процесуального права в частині розгляду справи поза межами 60-денного строку колегія суддів зазначає, що наведені порушення не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області виключити з ІКП ОСОБА_1 відомості щодо нарахувань ЄСВ за 2017-2020 роки та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 32 410,62 грн.
Як пояснив відповідач та визнала позивач, станом на 28.01.2026 ОСОБА_1 сплатила заборгованість в сумі 32 410,62 грн, а отже за даними ІКП заборгованість зі сплати єдиного внеску відсутня, що також підтверджується відомостями з ІКП ОСОБА_1 .
Враховуючи, що станом на момент апеляційного перегляду справи в інтегрованій картці ОСОБА_1 відсутні відомості щодо недоїмки, колегія суддів вважає, що позов в частині зобов`язання відповідача виключити таку інформацію з ІКП задоволенню не підлягає.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1 073,60 грн та апеляційної скарги 1 610,40 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
Разом з тим, оскільки позовна заява та апеляційна скарга подані ОСОБА_1 через систему «Електронний суд», отже за їх подачу мав застосовуватись коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, передбачений ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
Таким чином, за подання позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 858,88 грн та за подання апеляційної скарги – 1 288,32 грн.
Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 грн (858,88 грн + 1 288,32 грн) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 по справі № 520/54/24 - скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо включення до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 інформації щодо заборгованості по єдиному соціальному внеску в розмірі 32 410,62 грн за 2017-2020 роки.
В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ ВП 43983495, вул. Г. Сковороди, 46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок). 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова