КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 945/2752/25
Провадження № 2-а/488/41/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

15.04.2026 року       м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У провадження Корабельного районного суду м. Миколаєва на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області за підсудністю надійшли матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Антосієва А.Є., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 2053 від 11.09.2025 про адміністративне правопорушення, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
У позовній заяві представник позивача просить суд скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову представник зазначив, що постановою №2053 від 11.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., який стягується у подвійному розмірі в сумі 34000,00 грн;. 
Не погоджуючись з постановою, представник позивача зазначила, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановлених процедур і без врахування об`єктивних обставин, що унеможливлювали участь позивача у розгляді справи. 
Вказала, що 26 листопада 2025 року позивач, ОСОБА_1 , через державний сервіс «Дія» дізнався про відкриття виконавчого провадження №79684050 від 26.11.2025 року.
Наголосила. що позивач не отримував жодних належних повідомлень або викликів про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи. При цьому він протягом серпня–вересня 2025 року проходив стаціонарне лікування у медичних закладах, що підтверджується відповідними медичними документами, а також проходив обстеження експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування, рішенням якої йому встановлено третю групу інвалідності.
Наголосила, що розгляд справи проведено за відсутності позивача, що позбавило його можливості скористатися процесуальними правами, а саме: ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, подати докази, заявити клопотання та скористатися послугами адвоката. Окрім того, представник позивача вказала, що прохання розглянути справу без участі позивача було подано під тиском працівників органу, які диктували зміст пояснень та вимагали погодитися на розгляд справи без присутності, що є недопустимим і порушує принципи належного процесуального захисту.
Посилаючись на вищевикладене, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року відкрито провадження у вказаній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, копію ухвали надіслано сторонам по справі. Одночасно встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Представник відповідача з клопотаннями про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не звертався. Проте скористувався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, помилковими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.Відповідач наголосив, що всі дії ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідали законодавству України, а ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про необхідність з`явитися для уточнення облікових даних. Відсутність підтверджуючих документів про перебування позивача на стаціонарному лікуванні виключає можливість врахування обставини як поважної причини для невиконання обов`язку.
13.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Антосієвою А.Є., на адресу суду надіслано відповідь на відзив, у якій наголошено, що наведені відповідачем у відзиві заперечення та аргументи підлягають відхиленню.
Представник позивача вказав, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів про перебування на стаціонарному лікуванні, є хибними та не відповідають дійсності. Оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення №485 від 11.09.2025 року позивач надав пояснення та зауваження до змісту протоколу, а також копії листків непрацездатності №18200237-2033708151-1 за період 05.08.2025–11.08.2025, виданого КНП «Міська лікарня №5», та №18485460-2034216108-1 за період 29.08.2025–05.09.2025, виданого КНП «Центр ПМСД №1». Окрім того, позивач надав копію рішення експертної комісії №174/25/1984/Р від 08.09.2025 про встановлення третьої групи інвалідності. Таким чином, під час складання протоколу №485 позивач надавав належні документи, які з невідомих причин не були долучені до матеріалів адміністративної справи. 
Представник позивача також зазначила, що справа була розглянута у той самий день, коли складено протокол, хоча позивача було запрошено на розгляд на 10:00 год. 18.09.2025 року, і оскаржувана постанова №2053 винесена за його відсутності. Відповідно, позивач був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а окремого клопотання про розгляд справи за його відсутності до органу не надходило.
У зв`язку з викладеним, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Окрім того, 25.02.2026 року з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи було витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 докази вручення ОСОБА_1 розпорядження № 89 від 05.0.82025 року. Зокрема документи, що підтверджують факт і дату його отримання (вручення) позивачу або належного направлення відповідно до вимог чинного законодавства.
30.03.2026 року надійшли витребувані матеріали до суду.
Враховуючи відсутність клопотань про проведення судового засідання та наявність достатніх доказів для розгляду справи, суд вбачає можливим розглянути справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним позов задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи ухвалені (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і у порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом встановлено, що 11.09.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_2 був складений протокол № 485 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 11 вересня 2025 року о 14:20 год. 20 хв. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи не з`явився за розпорядженням до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ та вчинив правопорушення ч. 3 ст. 210-1пАП України в період дії особливого періоду.
Судом також встановлено, що 11.09.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 була прийнята постанова № 2053 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказаною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000,00 грн.
З постанови вбачається, що суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що 11 вересня 2025 року о 14 год. 20 хв. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи не з`явився за розпорядженням до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив вимоги ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ.
У постанові вказано, що відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє до теперішнього часу.
За такого, відповідач вважав, що гр. ОСОБА_1 , діючи всупереч наведеним вище нормативно-правовим актам, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. З ст. 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно з ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Частиною 3 статті 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Частиною 1 статті 210 КУпАП передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Згідно з оскаржуваною постановою, позивач порушивЗакону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.п.10-1 «Правил військового обліку призовників , військовозобов`язаних та резервістів».
Зокрема, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6)реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
З наявних в справі доказів, наданих позивачем вбачається, що ОСОБА_1 у періоди 05.08.2025 – 11.08.2025 та 29.08.2025 – 05.09.2025 перебував на тимчасовій непрацездатності через захворювання або травму, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві. Ці обставини підтверджені офіційними листками непрацездатності, №18200237-2033708159-1 за період 05.08.2025–11.08.2025, виданого КНП «Міська лікарня №5», та №18485460-2034216108-1 за період 29.08.2025–05.09.2025, виданого КНП «Центр ПМСД №1». Документи містять дати відкриття та закриття лікарняних, категорію медичного висновку, підпис та печатку медичного закладу, що підтверджує правомірність поважної причини неприбуття громадянина у визначений строк.
Пунктом 41 Порядку № 560, зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
У разі відсутності належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не прибуття останнього не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Оскільки у такому випадку неможливим є встановлення порушення правил військового обліку в частині прибуття за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з огляду на відсутність належного виклику.
З аналізу вищенаведених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.
З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2025 року Березанською селищною радою Миколаївської області було здійснено оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження військово-лікарської комісії, уточнення облікових даних та подальшого залучення до військового обліку. 
Відповідно до розпорядження №89 від 05.08.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцеві органи самоврядування були зобов`язані забезпечити вручення повістки військовозобов`язаному та його прибуття до зазначеного відділу 08 серпня 2025 року о 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом про не вручення повістки, складеним комісією Березанської селищної ради у складі секретаря виконкому Кліщенко Наталії Семенівни та головних спеціалістів Лозебної Надії Володимирівни та Сліпченко Любові Іванівни, встановлено, що за місцем реєстрації військовозобов`язаного за адресою АДРЕСА_2 , ніхто не вийшов, і зі слів сусідів, ОСОБА_1 за цією адресою не проживає. Таким чином, фактичне вручення повістки не відбулося, а обов`язок повідомлення військовозобов`язаного про виклик не був виконаний.
Матеріали справи підтверджують, що Березанська селищна рада здійснила всі дії, передбачені чинним законодавством України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року та розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №89 від 05.08.2025 року, щодо організації оповіщення військовозобов`язаних та забезпечення їх прибуття для проходження військово-лікарської комісії. Однак, через відсутність військовозобов`язаного за зареєстрованою адресою, вручення повістки ОСОБА_1 не відбулося, що підтверджується актом комісії та повідомленнями місцевих органів самоврядування.
Таким чином, з наданих матеріалів вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про обов`язковий виклик до військового комісаріату, що унеможливило виконання його обов`язку щодо прибуття для проходження військово-лікарської комісії та уточнення облікових даних відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пов`язаних нормативно-правових актів.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
У конкретній справі встановлено, що судова повістка безпосередньо ОСОБА_1 вручена не була, оскільки за місцем його реєстрації він був відсутній.
Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Щодо дотримання строку звернення до суду та поважності причин неприбуття на розгляд справи, суд зазначає наступне.
Позивач звернувся з клопотанням про поновлення строку подання позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що пропуск строку стався з поважних причин. 
Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У даному випадку судом встановлено, що позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів, а саме про складання щодо нього постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №2053 від 11.09.2025 р., лише 26.11.2025 року через державний електронний сервіс «Дія», коли вже було відкрито виконавче провадження №79684050 від 26.11.2025 р.
Суд, керуючись принципом верховенства права, при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду, трактує всі сумніви щодо початку перебігу строку на користь позивача. Враховуючи дату фактичного ознайомлення позивача з постановою, суд дійшов висновку, що пропущений строк підлягає поновленню.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст.77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з наведеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Сторона відповідача доказів на спростування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та вказаних у позові обставин до суду не надала, доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення в суді не спростувала, доказів на підтвердження порушення позивачем норм ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та вчинення адміністративного правопорушення не надала та оскаржувана позивачем постанова їх не містить.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова № 2053 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 11.09.2025 р., винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., який стягується у подвійному розмірі в сумі 34000,00 грн., без належних доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень, які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви.
Ураховуючи результати розгляду справи якими позов задоволено повністю, а також керуючись положеннями ст. 139 КАС України, суд вважає за належне стягнути з відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача, ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Відповідно до частини 5, 6 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, ст. ст. 22, 34, 245, 247, 251, 280, 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову № 2053 по справі про адміністративне правопорушення від 11.09.2025 р., постановлену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Відповідач:  ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Я.А. Чернявська