Справа № 420/30263/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,
встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якій, з урахуванням заяви від 22.09.2025 р., просить: 
- визнати протиправним і скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.07.2025 р. №2159 "Про результати службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження підполковником ОСОБА_2 , майором ОСОБА_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_1 ", яким за порушення вимог абзаців 1, 3 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаців 2, 4 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.103, абзаців 2 ст.104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог додатку 1 Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІП, батальйон, рота), начальника групи планування заступника начальника штабу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Попередження про неповну службову відповідність";
- визнати протиправним і скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.07.2025 р. №2159 "Про результати службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження підполковником ОСОБА_2 , майором ОСОБА_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 ", яким начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 на підставі абз.4 п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260, не виплачувати премію за липень 2025 року начальнику групи планування заступнику начальника штабу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити належні ОСОБА_1 виплати, а саме премію за липень 2025 року та виплатити її.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . За результатами службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2025 р. № 1577 та недбалого ставлення до обов`язків військової служби, відповідачем винесено наказ від 31.07.2025 р. №2159, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення "Попередження про неповну службову відповідність" (пункт 6), а також позбавлено премії за липень 2025 року (пункт 7). Позивач заперечує вчинення ним дисциплінарного проступку. Вказує, що на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 омбр №1673/окп/дск від 01.06.2025 р., позивачем як начальником штабу-заступником командира третього механізованого батальйону сплановано та проведено підготовчі заходи з метою недопущення вклинення противника на лівому фланзі БРО 3 мб, зайнято позиції в БРО 3 мб, по рубежу (за визначеними координатами) до нарощено позиції відділень та мінно-вибухових і не вибухових загороджень; створено систему вогневого ураження противника, яка включає системи вогню, застосування ударних БПЛА, побудована взаємодія з підтримки артилерією старшого начальника. Тобто, позивачем та іншими командирами сумлінно виконані службові обов`язки, не допущено вклинення противника у фланг визначеного БРО, особовий склад НОМЕР_3 механізованого батальйону - збережено, а вогневі завдання зі знищення живої сили та ОВТ противника - виконані. Вказує на те, що повноваження у командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 щодо застосування відносно позивача п."Д" ст.48 Дисциплінарного статусу ЗСУ відсутні, а його дії незаконні. Позивач наголошує, що оскаржуваний наказ не відповідає критеріям правомірності, співрозмірності, є необґрунтованим та протиправним, оскільки не встановлена заподіяна шкода, наявність негативних наслідків від дій чи бездіяльності заступника начальника штабу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , не враховані пояснення командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не враховані пояснення позивача, його службова характеристика за минулі роки служби, нагороди та подяки. Тобто, службове розслідування проведено формально, без належної оцінки всіх наявних доказів, однобоко, не об`єктивно та упереджено, з метою за будь-яку ціну понизити в посаді. Позивач вважає свої права порушеними, а наказ відповідача, в частинах, що стосується позивача, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою від 09.09.2025 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.
Ухвалою від 25.09.2025 р. визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.
30.09.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що під час службового розслідування встановлено, що начальник групи планування-заступник начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 організував неналежне виконання вимог бойового розпорядження, недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, не здійснив контроль розміщення позиції відділення "УМБРО", що могло призвести до проникнення противника у смугу оборони військової частини НОМЕР_1 . Як наслідок, твердження позивача про те, що "оскаржуваний наказ про накладення дисциплінарного стягнення, … не відповідає критеріям правомірності, спів розмірності, є необґрунтованими та протиправними, оскільки не встановлена заподіяна шкода, наявність негативних наслідків від дій чи бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 " не витримує ніякої критики. У разі "встановлення заподіяної шкоди, наявності негативних наслідків від дій чи бездіяльності позивача" було б вже предметом кримінальної відповідальності військовослужбовця, наприклад за ч.3 ст.403, ч.4 ст.425 КК України. Також відповідач заперечує щодо тверджень позивача про те, що обрана командиром військової частини НОМЕР_1 міра відповідальності не відповідає важкості вчиненого ним правопорушення. В умовах воєнного стану особлива відповідальність покладається на військових, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності. Вказує, що премія має стимулюючий характер, є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та виплачується за рішенням командира військової частини з урахуванням результатів службової діяльності та дотриманням військової дисципліни. Командир військової частини НОМЕР_1 , видавши наказ "Про результати службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження старшим лейтенантом ОСОБА_1 " 31.07.2025 р. №2159 діяв у межах наданих йому законом повноважень. Доказів протиправності цього рішення чи перевищення повноважень командиром, позивачем до суду не надано. 
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2025 р. № 125 (додаток 14) призначений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 30.04.2025 р. №172 на посаду начальника групи планування-заступника начальника штабу НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ; вважається таким, що справи та посаду прийняв з 05.05.2025 р. й виконує обов`язки за посадою. В період перебування начальника штабу-заступника командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 у відпустці з 20.05.2025 р. по 05.06.2025 р. тимчасово виконував обов`язки начальника штабу-заступника командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
26.07.2025 р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 за вх.№ 25669, відповідно до якого командиром третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 , начальником штабу заступником командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 , начальником групи планування - заступником начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 не виконано вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/окп/дск стосовно обладнання та зайняття позиції відділення "ПАЛТУС" (18.07.2025 р. перейменована на ПВ "УМБРО" позатермінове бойове донесення командира третього механізованого батальйону від 18.07.2025 р. № 166/6/25).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.07.2025 р. №2317 призначено службове розслідування з метою встановлення умов та причин, що сприяли неналежному виконанню вимог бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 01.06.2025 р. №1673/окп/дск та недбалому ставленню до виконання обов`язків військової служби, зокрема й начальником групи планування-заступником начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
31.07.2025 р. командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування. Згідно останнього, в ході службового розслідування встановлено, що 01.06.2025 р. тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу- заступника командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 № 1673/окп/дск ОКП Новоолександрівка 10:00 01.07.2025 р., за яким командир військової частини НОМЕР_1 наказав створити систему позицій в тому числі виставити до 04.06.2025 р. позицію відділення "ПАЛТУС" (18.07.2025 р. перейменована на ПВ "УМБРО") за координатами (37U CR 61...) з особовим складом у кількості 4 військовослужбовця. Одразу після отримання цього розпорядження старший лейтенант ОСОБА_1 видав бойове розпорядження командира НОМЕР_5 механізованого батальйону від 01.06.2025 р. № 117/2/25дск, яке доведено до виконавців. Про виконання визначеного бойового розпорядження надано позатермінове бойове донесення командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2025 р. № 122/25дск на ОКП військової частини НОМЕР_1 , а також 05.06.2025 р. надано підсумкове бойове донесення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з переліком блокпостів, опорних пунктів в БРО 3 механізованого батальйону з вказанням координат позиції відділення "ПАЛТУС" (у подальшому "УМБРО") з кількістю особового складу на ній. 22.07.2025 р. під час перевірки наявності особового складу на позиціях БРО НОМЕР_5 механізованого батальйону, начальником відділення безпілотних систем штабу майором ОСОБА_9 виявлено факт того що, позиція відділення "УМБРО", ВОП "СТИЛЬ", РОП "НАЙК", знаходиться за координатами, що не відповідають координатам визначеним бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/окп/дск, а саме (37U CR 61...) більше двохсот метрів від фактичного місця розташування ПВ "УМБРО". Тим самим тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу-заступника механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант командира ОСОБА_1 організував неналежне виконання вимог бойового розпорядження, недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, не здійснив контроль розміщення позиції відділення "УМБРО", що могло призвести до проникнення противника у смугу оборони військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до пояснень позивача від 27.07.2025 р., наданих в межах службового розслідування, він отримав зашифроване засобами "WhatsApp" бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1577/окп/ дск 01.06.2025 р. щодо обладнання першої черги позицій ПВ "Анчоус", ПВ "Баракуда", ПВ "Пикша". Штабом третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 опрацьоване та видане бойове розпорядження командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 119/2/25дск, яке доведено до виконавців. Як зазначає позивач у бойовому розпорядженні командира НОМЕР_5 механізованого батальйону чітко поставлена задача першочергово облаштувати позицій ПВ "Анчоус", ПВ "Баракуда", ПВ "Пикша" за визначеними координатами. На думку позивача, бойове розпорядження виконано, про що зроблено відповідну доповідь. Але про невідповідність розташування позиції координатам визначеним бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. №1673/окп/дск, позивач не знав. Особисто контроль виставлення позицій не здійснював. Про факт невідповідності місця розташування позиції позивач дізнався тільки після роботи проведеної начальником відділення безпілотних систем штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 . При цьому, із змісту бланку отримання пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_1 не вбачається вжиття ним будь-яких дій з контролю за місцем облаштування позицій, з`ясування у підлеглих доцільності чи потреби у внесенні змін у взаємне розташування позицій на предмет їх логістичного забезпечення, побудови єдиної системи вогню та прикриття.
На підставі зібраних матеріалів службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що старший лейтенант ОСОБА_1 неналежно виконав вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/опк/дск, недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, що виразилось у нездійсненні контролю за розміщенням позиції відділення "УМБРО", що могло призвести до проникнення противника у смугу оборони військової частини НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог абз.1,3 ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.16, 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз.2,4 ст.59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.103, абз.2 ст.104 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вимог додатку 1 Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частини ІІ, батальйон, рота). У зв`язку з наведеним вказано засовувати дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження підполковником ОСОБА_7 , майором ОСОБА_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_10 " від 31.07.2025 р. № 2159 (пункт 6) застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність до начальника групи планування-заступника начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 . 
Пунктом 7 вказаного наказу наказано начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_7 на підставі абз.4 п.5 розд.ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 не виплачувати премію за липень 2025 року начальнику групи планування-заступнику начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
Вважаючи оскаржуваний наказ в частинах, що стосується позивача, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно норм ст.ст.17, 65, 68 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) .
Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами п.1 ч.4 ст.24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. №548-XIV (далі - Статут).
Статтями 4-6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. За правилами статей 5, 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідно до вимог ст.9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Статтею 11 Статуту передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно ст.12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).
Відповідно ст.ст.26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Згідно ст.ст.28, 30, 35, 37 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь” і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стислопередати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Положеннями ст.58 Статуту внутрішньої служби визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Згідно ст.59 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) зобов`язаний, зокрема знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.
Згідно ст.103 Статуту начальник штабу батальйону в мирний і воєнний час відповідає за організацію і підтримання управління підрозділами батальйону, за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за планування та облік бойової підготовки, за підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, за стан обліку особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів батальйону.
Начальник штабу батальйону підпорядковується командирові батальйону, є його першим заступником і прямим начальником усього особового складу батальйону.
Під час виконання рішень командира батальйону начальник штабу має право віддавати накази підпорядкованим командирові батальйону особам від його імені. Про всі віддані ним накази начальник штабу доповідає командирові батальйону.
За ст.104 Статуту начальник штабу батальйону зобов`язаний: розробляти на основі плану бригади і вказівок командира батальйону план бойової підготовки батальйону та контролювати його виконання; знати фактичний стан справ у підрозділах батальйону та хід виконання поставлених перед ними завдань; проводити заняття з особовим складом батальйону і керувати підготовкою безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу батальйону, постійно вести з ними індивідуально-виховну роботу та роботу з підвищення рівня їх підготовки за спеціальністю; розподіляти між підрозділами поповнення, яке прибуло до батальйону; організовувати зв`язок у батальйоні, перевіряти стан і бойову готовність засобів зв`язку, розробляти заходи для прихованого управління військами та здійснювати контроль за їх виконанням; забезпечувати своєчасне і правильне доведення наказів командира батальйону та старших начальників до особового складу, перевіряти їх виконання; організовувати несення внутрішньої служби у батальйоні, перевіряти підготовку осіб, призначених у добовий наряд, і несення ними служби; вести облік бойової підготовки; знати наявність особового складу в підрозділах батальйону, не менше ніж один раз на три місяці перевіряти в підрозділах стан та облік озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, спорядження, статутів, порадників, навчальних посібників та інших матеріальних засобів, а облік особового складу - щомісяця, контролювати якість занять з питань додержання вимог безпеки на заняттях і під час роботи; своєчасно готувати і надсилати до штабу бригади відповідні донесення.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
За визначення, що міститься у ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст.3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (ст.4 Дисциплінарного статуту).
Згідно ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Відповідно до додатку 1 Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина II, батальйон, рота) обов`язки керівного складу батальйону:
Командир батальйону особисто відповідає за бойову готовність підрозділів батальйону, прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та за успішне виконання батальйоном поставлених завдань.
Командир батальйону підпорядковується командиру бригади. Він зобов`язаний своєчасно приймати рішення на бій (дії), ставити завдання підпорядкованим (доданим) підрозділам, організовувати взаємодію, управління та всебічне забезпечення, а також організовувати безпосередню підготовку підрозділів до бою (дій), вміло керувати ними, наполегливо добиваючись виконання поставлених завдань.
Судом встановлено, що позивач перебуває на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та зобов`язаний бездоганно і неухильно додержуватись порядку і правил, виконувати обов`язки встановлені статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Приписами п.83-84 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з п.3, 4 цього ж розділу Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 26.07.2025 р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт, відповідно до якого групою осіб, зокрема й начальником групи планування заступником начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 не виконано вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/окп/дск стосовно обладнання та зайняття позиції відділення "ПАЛТУС" (18.07.2025 перейменована на ПВ "УМБРО" позатермінове бойове донесення командира третього механізованого батальйону від 18.07.2025 р. № 166/6/25). З метою перевірки відомостей, зазначених у рапорті, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 26.07.2025 р. №2317 призначено службове розслідування, зокрема, стосовно позивача. 
У відповідності до п.п.1, 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
У відповідності до п.3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6 розділі V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Судом встановлено, що 31.07.2025 р. затверджено висновок службового розслідування, закінчено останнє, визнано, що відомості, які знайшли підставою для призначення вказаного службового розслідування, знайшли своє підтвердження, а також вирішено застосувати, зокрема, до позивача дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Службовим розслідуванням встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 неналежно виконав вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/опк/дск, недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, що виразилось у нездійсненні контролю за розміщенням позиції відділення "УМБРО", що могло призвести до проникнення противника у смугу оборони військової частини НОМЕР_1 . Вказані діяння кваліфіковано відповідачем як вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог абз.1, 3 ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.16, 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз.2, 4 ст.59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.103, абз.2 ст.104 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вимог додатку 1 Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частини ІІ, батальйон, рота).
Аргументуючи позовні вимоги, позивач вказує на відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку, оскільки позивачем як начальником штабу-заступником командира третього механізованого батальйону сплановано та проведено підготовчі заходи з метою недопущення вклинення противника на лівому фланзі БРО 3 мб, зайнято позиції в БРО 3 мб, по рубежу (за визначеними координатами) до нарощено позиції відділень та мінно-вибухових і не вибухових загороджень; створено систему вогневого ураження противника, яка включає системи вогню, застосування ударних БПЛА, побудована взаємодія з підтримки артилерією старшого начальника.
Відповідач в свою чергу наголошує, що наведені заходи здійснено за помилковими координатами, оскільки позиція відділення "УМБРО" фактично розміщена за координатами, що відхилялися від визначених наказом на відстань понад 200 метрів. Зауважує, що позивач не здійснив особистого контролю за виставленням позицій та не перевірив відповідність їх реального розташування визначеним координатам, що створило загрозу проникнення противника у смугу оборони військової частини НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що за змістом ст.ст.103, 104 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, начальник штабу батальйону відповідає за успішне виконання батальйоном бойових завдань та зобов`язаний знати фактичний стан справ у підрозділах, забезпечувати своєчасне і правильне доведення наказів старших начальників до особового складу та перевіряти їх виконання.
Матеріалами службового розслідування підтверджується, що позиція відділення "УМБРО" фактично облаштована з відхиленням від координат, визначених бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 р. № 1673/окп/дск, на відстань понад 200 метрів. При цьому, надаючи оцінку суб`єктивній стороні дій позивача, суд звертає увагу на пояснення самого старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 27.07.2025 р., у яких він прямо зазначив, що про невідповідність розташування позиції визначеним координатам йому відомо не було, а особистий контроль за виставленням позицій ним не здійснювався.
Суд зауважує, що позивач в силу займаної посади та покладених на нього обов`язків не просто мав право, а був зобов`язаний володіти точною інформацією про місцезнаходження підпорядкованих підрозділів та здійснювати дієвий контроль за реалізацією бойових розпоряджень. Посилання позивача на те, що він не знав про порушення, не звільняє його від відповідальності, а навпаки - підтверджує факт неналежного виконання службових обов`язків у частині здійснення контролю.
Також в позовній заяві позивач у якості підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказує наголошує, що відповідачем не встановлено заподіяння реальної шкоди або настання негативних наслідків від його дій чи бездіяльності. Відповідач відхиляє дані доводи й зазначає, що встановлення фактичної шкоди або тяжких наслідків у даному випадку було б підставою вже для кримінальної, а не дисциплінарної відповідальності, тоді як для дисциплінарного стягнення достатньо самого факту порушення військової дисципліни та недбалого ставлення до обов`язків.
Суд погоджується з доводами відповідача, що й зазначає, що склад дисциплінарного проступку у військових правовідносинах не обов`язково передбачає настання матеріальної шкоди або інших негативних фізичних наслідків. Самим фактом вчинення проступку є порушення військовослужбовцем своїх службових обов`язків, встановлених законодавством та статутами. У даному випадку, порушення позивачем вимог ст.ст.11, 16, 103, 104 Статуту внутрішньої служби ЗСУ щодо організації управління підрозділом та здійснення контролю за виконанням бойових завдань уже є завершеним дисциплінарним проступком. Неналежний контроль, що призвів до помилкового розміщення позиції на відстані понад 200 метрів від визначеного рубежу, створює потенційну загрозу цілісності оборони та життю особового складу, що за своєю суттю є грубим порушенням, незалежно від того, чи скористався противник цією помилкою.
Більш того, суд враховує доводи відповідача про те, що у разі настання тяжких наслідків або фактичного заподіяння значної шкоди, дії позивача підлягали б кваліфікації за нормами Кримінального кодексу України. Проте, притягнення до дисциплінарної відповідальності за своєю правовою природою спрямоване саме на запобігання таким наслідкам та на зміцнення військового порядку шляхом реагування на сам факт порушення встановлених правил несення служби.
Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються обставинами, встановленими під час судового розгляду, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно п.2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Відповідно до п.3 розділу VІ Порядку № 608 примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.
Таким чином, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є вчинення ним, зокрема, такого дисциплінарного проступку як невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування стосовно неналежного виконання бойового розпорядження підполковником ОСОБА_7 , майором ОСОБА_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_1 " від 31.07.2025 р. № 2159 (пункт 6) до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 не мав повноважень застосовувати до нього стягнення у виді "попередження про неповну службову відповідність" згідно з пунктом "д" ст.48 Дисциплінарного статусу ЗСУ. Суд відхиляє дані доводи з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема як попередження про неповну службову відповідність (пункт "д").
Статтею 12 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що заступники Міністра оборони України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, заступники керівників державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, розвідувального органу Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача виду Збройних Сил України.
Судом встановлено, що наказ №2159 від 31.07.2025 р. виданий командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 . В силу свого посадового становища та військового звання, командир окремої військової частини (бригади/полку) наділений правом одноособово приймати рішення про притягнення підлеглих офіцерів до дисциплінарної відповідальності та застосовувати весь перелік стягнень, передбачених ст.48 Статуту, за виключенням найбільш суворих (пониження у званні та звільнення). Таким чином, стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність прямо передбачене чинним законодавством як вид відповідальності для офіцерського складу та входить до кола повноважень командира військової частини НОМЕР_1 .
Щодо доводів позивача про те, що обраний командиром віи?ськовоі? частини НОМЕР_1 вид дисциплінарного стягнення не відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, слід зазначити наступне.
Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту ЗСУ дає підстави дійти висновку про те, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Цей Статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку. Суд, у свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень у межах такої перевірки.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 813/3186/16, від 08.11.2019 р. у справі № 816/2913/15, від 12.12.2019 р. у справі № 816/70/16, від 26.12.2019 року у справі №815/5749/16 та інших.
Слід зазначити, що особливого значення у цій справі набуває факт вчинення проступку в умовах воєнного стану. Державний характер військової служби під час відсічі збройній агресії вимагає від офіцерського складу максимальної пильності та бездоганного виконання бойових розпоряджень. Неналежне виконання обов`язків у зоні бойових дій (зокрема, помилкове розміщення позицій через відсутність контролю) несе критичні ризики для оборони держави.
Як вбачається з матеріалів справи, при обранні заходу впливу відповідачем враховано службову характеристику позивача. Стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність не є найбільш суворим видом відповідальності для офіцера, однак воно є співмірним із характером допущеного порушення - недбалим ставленням до контролю за виконанням бойового завдання.
На підставі вищенаведених обставин суд дійшов висновку про доведеність обставин, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та приходить до переконання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260)
Відповідно до п.1-3 розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
Розмір щомісячної премії у військовій частині НОМЕР_8 та підпорядкованих їй військових частинах установлює командир цієї частини виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі військової частини НОМЕР_8 .
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Згідно абз.4 п.5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром. 
Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, з огляду на накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність., відповідач у пункті 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.07.2025 р. № 2159 наказав не виплачувати позивачу премію за липень 2025 року. 
Відтак, суд вважає, що рішення відповідача в частині позбавлення позивача премії ґрунтується на вимогах спеціального законодавства, є логічним наслідком притягнення до дисциплінарної відповідальності та не містить ознак протиправності. З огляду на відсутність підстав для скасування пункту 6 наказу, вимога про скасування пункту 7 та поновлення виплати премії також не підлягає задоволенню як похідна.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ, в частинах, що стосуються відповідача (пункти 6 та 7), прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою його надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п.89), "Проніна проти України" (18.07.2006 р.; п.23) та "Серявін та інші проти України" (10.02.2010 р.; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; 09.12.1994 р., п.29).
Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій щодо прийняття оскаржуваного наказу, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_9 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправним та скасування наказу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко