ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №500/461/26
14 квітня 2026 року	м. Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника адвоката Волинця Сергія Анастасовича звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якій просить:
визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.01.2026 №192650010304 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за винятком підтвердженого страхового стажу,
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити і виплачувати з 12.01.2026 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980 в професійному училищі при Чернівецькому виробничому взуттєвому об`єднанню, періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1980; період роботи з 06.06.1995 по 31.12.2004 в колгоспі "Перемога" Чортківського району Тернопільської області згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.06.1995.
В обґрунтування позовних вимог зазначено що позивач ОСОБА_1 звернулася 12.01.2026 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсі за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", подавши необхідні документи.
Для прийняття рішення за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням якого від 19.01.2026 №192650010304 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу, 07 років 10 місяців 20 днів при необхідному 30 років.
При цьому, до страхового стажу позивача з мотивів невідповідності запису по батькові заявниці у свідоцтві про шлюб, що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_3 ". таке не підтверджує зміну прізвища заявниці з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", тому до страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980, роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 01.07.1980, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище - " ОСОБА_4 ", окрім того, зазначено, що відносно періоду роботи з 28.08.2001 по 06.12.2001 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини;
роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001 в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне" згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1995, оскільки згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164 щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995-2004 роки в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "), При цьому, прізвище " ОСОБА_6 ", не відповідач прізвищу " ОСОБА_4 " згідно свідоцтва про шлюб.
Крім того, щодо періодів роботи: з 01.07.2000 по 15.11.2001 та з 09.05.2002 по 31.12.2003, відповідач виходить з того, що в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносити: з 01.01.2004 по 31.12.2004 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.01.2026 №1900-0215-8/3777 позивач повідомлена про рішення про відмову у призначенні пенсії із конкретизацією причин такої відмови та порядку його оскарження.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з позовом для захисту прав та законних інтересів у сфері соціального забезпечення.
Ухвалою суду від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Запропоновано третій особі надати письмові пояснення щодо спору в даній справі.
У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
Зазначає, що позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 19.01.2026 №192650010304 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до вказаного Закону у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
Так вік позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії становить 62 роки 04 місяці.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний вік - становить 60 років, необхідний страховий стаж - становить 30 років.
Страховий стаж позивача, обчислений відповідно до норм чинного законодавства, згідно наданих до заяви про призначення пенсії документами та даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 07 років 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Згідно наданих позивачем документів не прийнято до уваги дані свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 04.09.1982 щодо зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", оскільки зазначено по батькові - " ОСОБА_2 ", що не відповідає паспортним даним заявниці - " ОСОБА_3 ". Тобто, не підтверджено зміну прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ";
У зв`язку з вищезазначеним до страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980, роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище - " ОСОБА_4 ". Крім того, щодо періоду роботи з 28.08.2001 по 06.12.2001- в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини;
- роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001, в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне", згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1995, оскільки згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки, в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "). Прізвище " ОСОБА_6 ", не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 ", згідно свідоцтвом про шлюб. Крім того, щодо періодів роботи: з 01.07.2000 по 15.11.2001 та з 09.05.2002 по 31.12.2003- в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; з 01.01.2004 по 31.12.2004- в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Вважає, що згідно норм законодавства та наданих документів, не має підстав зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи а рішення від 19.01.2026 №192650010304 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування.
Аналогічні пояснення надано третьою особою.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 12.01.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсі за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", подавши необхідні документи.
Для прийняття рішення за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням якого від 19.01.2026 №192650010304 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
Зі змісту вказаного рішення видно, що вік позивача 62 роки 04 місяці.
Страховий стаж склав 07 років 10 місяців 20 днів.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980, роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище - " ОСОБА_4 ". Крім того, щодо періоду роботи з 28.08.2001 по 06.12.2001- в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини;
- роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001, в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне", згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1995, оскільки згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки, в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "). Прізвище " ОСОБА_6 ", не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 ", згідно свідоцтвом про шлюб. Крім того, щодо періодів роботи: з 01.07.2000 по 15.11.2001 та з 09.05.2002 по 31.12.2003 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; з 01.01.2004 по 31.12.2004 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх пенсійних прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; зі січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За положеннями частини другої статті 26 Закону №1058-ІV страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років, з 1 січня 2026 по 31 грудня 2026 - від 23 до 33 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. (частина третя статті 26 Закону №1058-ІV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
У спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.01.2026 №192650010304 вказано, що вік позивача 62 роки 04 місяці, страховий стаж позивача становить 07 років 10 місяців 20 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980, роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище - " ОСОБА_4 ". Крім того, щодо періоду роботи з 28.08.2001 по 06.12.2001- в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини;
- роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001, в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне", згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1995, оскільки згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки, в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "). Прізвище " ОСОБА_6 ", не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 ", згідно свідоцтвом про шлюб. Крім того, щодо періодів роботи: з 01.07.2000 по 15.11.2001 та з 09.05.2002 по 31.12.2003 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; з 01.01.2004 по 31.12.2004 - в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Щодо позовної вимоги про зарахування періоду навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980 згідно диплому НОМЕР_6 то як видно з трудової книжки серії НОМЕР_5 виданої 01.07.1980 на " ОСОБА_7 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 (мовою оригіналу) згідно з записами №№1-3 позивач була зарахована учнем профучилища при Чернівецькому виробничому взуттєвому об`єднанню (наказ №83 від 01.09.1983). Наказом №306 від 20.06.1980 присвоєно 4-ий розряд заготовщиці верху взуття з 20.06.1980 і 01.07.1980 відрахована із училища у зв`язку із закінченням (наказ №337 від 22.07.1980).
Вказані записи засвідчені підписом директора училища та печаткою. 
Суд зазначає, що статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Відповідно до пункту "д" статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980 та періоду роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001, в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне", згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1995, то причиною незарахування їх є те, що в документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 ") позивача, не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 " згідно свідоцтвом про шлюб.
Вказано також що згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки, в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "). Прізвище " ОСОБА_6 " не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 " згідно свідоцтвом про шлюб.
Як видно з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 04.09.1982 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.09.1982 зареєстрували шлюб та присвоєно прізвища: чоловікові - ОСОБА_5 , дружині - ОСОБА_5 , актовий запис №19.
Як вказано вище у законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок
Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На підтвердження страхового стажу позивач надала трудову книжку НОМЕР_2 від 06.06.1995 про періоди роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001, в колгоспі "Перемога" (згодом АПТ "Ювілейне", ПАП "Ювілейне"), з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне", які не зараховані оскільки згідно з даними архівної довідки від 03.10.2023 №164, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки, в первинних документах зазначено прізвище " ОСОБА_5 " (" ОСОБА_6 "). Прізвище " ОСОБА_6 ", не відповідає прізвищу " ОСОБА_4 ", згідно свідоцтвом про шлюб.
У даному випадку відомості трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 06.06.1995 та архівної довідки від 03.10.2023 №164 щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1995 - 2004 роки є достатніми документами для зарахування спірних періодів роботи в колгоспі з 06.06.1995 по 15.11.2001, з 09.05.2002 по 31.12.2004 до страхового стажу за фактичною тривалістю. 
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи протягом липня 1982 року - грудня 2001 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище - " ОСОБА_4 ", то судом враховано наступне.
На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.
Пунктами 2.11, 2.12, 2.13 глави 2 Інструкції №58 передбачено занесення відомостей про працівника, а саме відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних вище норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.
Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
З огляду на наведене зазначений недолік трудової книжки не може бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, наявність недоліку у заповненні трудової книжки позивача як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу спірного періоду трудової діяльності, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.
Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню трудова діяльність протягом липня 1982 року - грудня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 01.07.1980.
Суд враховує також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У даному випадку відомості трудової книжки є достатніми документами для зарахування періодів роботи зазначений в ній.
При цьому суд перевіряє правомірність рішення відповідача виключно виходячи зі змісту такого рішення.
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.01.2026 №192650010304 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Також з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980 в професійному училищі при Чернівецькому виробничому взуттєвому об`єднанню, періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_7 від 01.07.1980; період роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001 в колгоспі "Перемога" Чортківського району Тернопільської області з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне" згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.06.1995.
Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити і виплачувати з 12.01.2026 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд зауважує таке.
Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення, не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 665,60 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.01.2026 №192650010304 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1980 в професійному училищі при Чернівецькому виробничому взуттєвому об`єднанню, періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_7 від 01.07.1980; період роботи з 06.06.1995 по 15.11.2001 в колгоспі "Перемога" Чортківського району Тернопільської області, з 09.05.2002 по 31.12.2004 в ПАП "Ювілейне" згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.06.1995.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2026 про призначення пенсії за віком статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_8 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, код ЄДРПОУ: 13844159); 
третя особа:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ: 14035769) .
Головуючий суддя Мартиць О.І.