Справа № 489/586/25 
Провадження № 1-кп/489/463/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва

Вирок
іменем України
25 лютого 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №42024152410000067 від 20.05.2024
за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_13 ,
встановив:
09.03.2022 ОСОБА_4 , призваного на військову службу за мобілізацією згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.03.2022 №55 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта №331) 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2023 №224 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, який вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відтак, з 09.03.2022 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, діючи умисно, в порушення вимог ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, після завершення строку звільнення, яке йому було надане о 18 год 00 хв 09.04.2024, не з`явився вчасно на службу 10.04.2024 о 08 год 30 хв без поважних причин до розташування НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин до 26.12.2024, тобто до моменту встановлення його місцезнаходження співробітниками правоохоронних органів.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, пояснив, що в березні 2022 року добровільно був призваний за мобілізацією на військову службу до військової частини НОМЕР_2 . У 2022 році брав участь у бойових діях на лінії бойового зіткнення, проте не отримав статус учасника бойових дій. З 2023 року службу проходив у межах Миколаївської області поблизу м. Миколаєва. 09.04.2024 сказав т.в.о. командира роти, що їде додому назавжди у зв`язку з моральним виснаженням. Письмового рапорту не подавав. ОСОБА_4 та іншим простим солдатам не давали відпочивати, коли у підрозділі не вистачало людей. Заробітна плата відповідала законодавчо встановленій. ОСОБА_4 попереджав керівництво про те, що морально виснажений, йому пропонували відвідати психолога. У 2023 році перебував у відпустці 10-15 днів, точніше не пам`ятає. Крім того, протягом 2023 року йому давали звільнення на кілька днів для вирішення сімейних проблем раз на один-два тижні, якщо були люди. Крім того, були також дні відпочинку без виїзду за межі м. Миколаєва. З початку 2024 року також отримував звільнення на кілька днів, не пам`ятає точну кількість. Свій стан здоров`я обвинувачений розцінює як нормальний, не має тяжких хвороб або травм. Обвинувачений вважає, що причиною самовільного залишення місця несення служби є накопичений за 25 місяців служби стрес, а також його не цінували на службі. Після залишення військової частини сусіди повідомили ОСОБА_4 , що його розшукують, він сам дзвонив ОСОБА_14 , казав, що не повернеться на службу. Після вчиненого проживав за місцем реєстрації, де й був затриманий. Знає, яке покарання передбачене за такий злочин. На запитання прокурора щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності як особи, яка вперше вчинила СЗЧ, не зміг надати чітку відповідь, хоча таке своє право розуміє. Повернутися на військову службу до військової частини НОМЕР_3 або іншої не бажає, хоча наявність військового обов`язку розуміє. Зазначив про каяття у вчиненому.
Винуватість ОСОБА_4 у скоєному підтверджується також дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 09.03.2022 №55, солдата ОСОБА_4 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта №331) НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 01.08.2023 №224, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів).
10.04.2024 командир військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України звернувся до керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з повідомленням (зареєстроване 15.04.2024) про те, що 10.04.2024 близько 9:05 год встановлено відсутність солдата ОСОБА_4 , який повинен був приступити до виконання службових обов`язків після повернення зі звільнення 10.04.2024 о 9:00 год. Станом на 16:00 год 10.04.2024 військовослужбовець до місця проходження служби не прибув, зв`язок з ним відсутній.
14.05.2024 командир військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України направив керівнику Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону матеріали службового розслідування щодо неприбуття зі звільнення до розташування підрозділу солдата ОСОБА_4 
20.05.2025 на підставі рапорту прокурора про виявлення кримінального правопорушення відомості про неповернення ОСОБА_4 з позачергового звільнення до місця служби внесено до ЄРДР.
З матеріалів службового розслідування судом встановлено, що 10.04.2024 т.в.о. командира 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону ОСОБА_15 подав командиру військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України рапорт про те, що 10.04.2024 близько 9:00 год під час проведення контрольного шикування особового складу 6 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону було встановлено відсутність стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_4 , який повинен був повернутися з позачергового звільнення за сімейними обставинами до 8:30 год 10.04.2024. Першочергові пошукові заходи результатів не принесли, на телефонні дзвінки не відповідає, його дружина слухавку не піднімає, за місцем реєстрації та фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) військовослужбовець відсутній. При поверненні розшукової групи з місця фактичного проживання, надійшов дзвінок від ОСОБА_4 , в ході якого він повідомив, що незаконне залишення ПТД - це його свідоме рішення. На вимогу терміново повернутися до підрозділу відповів відмовою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 10.04.2024 №251 призначено службове розслідування щодо неприбуття зі звільнення до розташування підрозділу солдата ОСОБА_4 .
Висновком службового розслідування, затвердженим командиром військової частини 08.05.2024, встановлено факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, стрільцем 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) солдата ОСОБА_4 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 09.05.2024 №328 службове розслідування закінчено, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби солдата ОСОБА_4 встановлено.
До матеріалів службового розслідування додано рапорт ОСОБА_4 від 09.04.2024, в якому він просив надати позачергове звільнення з 18:00 год 09.04.2024 до 8:30 год 10.04.2024 за сімейними обставинами.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 23.05.2024 №154 призупинено військову службу, дію контракту та звільнено з посади стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №327) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) солдата ОСОБА_4 з 10.04.2024.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю звільнення під заставу в сумі 60560 грн.
З повідомлення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 31.12.2024 № 20/6/3-12089/шмш слідує, що ОСОБА_4 був звільнений з-під варти 30.12.2024 у зв`язку із внесенням застави в розмірі 60560 грн.
З медичної характеристики на солдата ОСОБА_4 слідує, що з 03.01.2023 по 12.01.2023 проходив стаціонарне лікування з діагнозом «Інфекційна ангіна». Службова характеристика на ОСОБА_4 є посередньою. На заняттях не завжди проявляє увагу, до виконання службових обов`язків відноситься не завжди з відповідальністю, не вимогливий до себе та володіє низькою працездатністю. Разом з тим, в обсязі займаної посади підготовлений добре, положення військових статутів ЗСУ, наказів та керівних документів знає, але не користується ними в повсякденному житті. За характером неспокійний, не завжди коректний та витриманий у ставленні до старших та начальників. Не прагне до вдосконалення професійних навичок. До товаришів по службі ставиться не завжди з повагою. На зауваження старших реагує неадекватно та не робить правильні висновки зі своїх помилок.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , заступник командира роти по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, підтвердив, що у квітні 2024 року обвинуваченому, призваному за мобілізацією, було надано звільнення на добу, з якого він не повернувся до місця дислокації військової частини в Інгульському районі м. Миколаєва. Причинами неповернення на службу сам ОСОБА_4 назвав втому від служби, його не влаштовували побутові умови служби. Претензій щодо виконання бойових завдань до обвинуваченого не було. Після виявлення факту неповернення ОСОБА_4 на службу, група у складі ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та водія виїжджала за місцем реєстрації обвинуваченого в с. Нечаяне, але хвіртку ніхто не відкрив, телефон ОСОБА_4 був вимкнений. Дорогою назад ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_4 , йому було запропоновано повернутися на службу, однак обвинувачений сказав, що це його свідоме рішення і він не повернеться. Свідок не пам`ятає, щоб ОСОБА_4 скаржився на стан здоров`я, ВЛК не проходив.
Свідок ОСОБА_14 , заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, засвідчив, що ОСОБА_4 свої обов`язки за посадою виконував належним чином. Свідок дійсно виїжджав у складі групи з ОСОБА_16 та водієм за місцем реєстрації ОСОБА_4 в с. Нечаяне у квітні 2024 року. Про вороже ставлення інших військовослужбовців до ОСОБА_4 не знає, таких скарг від нього не було, обвинувачений користувався авторитетом. Були скарги ОСОБА_4 на стан здоров`я. Свідку також відомо, що внаслідок обстрілів було пошкоджено майно сім`ї обвинуваченого.
Крім того, з урахуванням положень ч. 4 ст. 95 та ч. 11 ст. 615 КПК України, судом було досліджено показання свідка ОСОБА_17 , командира 2 відділення 1 взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частина НОМЕР_2 Національної гвардії України. Допит свідка під час досудового розслідування, яке здійснювалося в умовах воєнного стану, оформлено протоколом від 04.06.2024 з DVD-R диском до нього, який було оглянуто у присутності учасників справи та відтворено в залі суду. Сторона захисту не заперечувала проти дослідження вказаного доказу. ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що на час розгляду справи свідок ОСОБА_17 проходить службу поблизу м. Куп`янська Харківської області, що достеменно відомо обвинуваченому, оскільки із зазначеним свідком він підтримує спілкування.
В контексті дослідження вказаного доказу суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дію якого неодноразово продовжено. Станом на момент розгляду даної справи дію воєнного стану не скасовано.
Відповідно до ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Аналізуючи дані положення, суд дійшов висновку, що дане кримінальне провадження (стадія досудового розслідування та судового розгляду) здійснюється в умовах воєнного стану. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що вказаний допит здійснювався під відеозапис, а отже наведений доказ є належним та допустимим у розумінні ст. 85-90, 94-95 КПК України.
Так, свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією, характеризується посередньо, ставлення до нього з боку командування військової частини та військовослужбовців підрозділу було однакове, як до всіх інших. Нестатутних відносин до обвинуваченого чи інших військовослужбовців не було. ОСОБА_4 був забезпечений зброєю, боєприпасами, речовим майном, триразовим харчуванням. За станом здоров`я візуально був повністю здоровий, жодних перешкод для проходження військової служби не було. ОСОБА_4 не з`явився вчасно 10.04.2024 о 8:30 год на службу до місця тимчасової дислокації НОМЕР_1 стрілецького батальйону зі звільнення, наданого йому 09.04.2024. Свідок на той час тимчасово виконував обов`язки командира 1 взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частина НОМЕР_2 Національної гвардії України та був безпосереднім командиром ОСОБА_4 . Свідок ніколи не чув, що ОСОБА_4 будь-чим хворів, про необхідність проходження лікування він не говорив. За фактом нез`явлення на службу проведено службове розслідування, за результатами якого вину військовослужбовця доведено. ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України не повернувся, ухиляючись від її проходження. Силами військової частини було організовано пошукові заходи, які результатів не дали, мобільний телефон ОСОБА_4 був вимкнений, його місцезнаходження невідоме.
Будь-яких зауважень, заперечень чи клопотань з приводу порядку відтворення відеозапису допиту вказаного свідка та його змісту від учасників справи не надійшло. Показання свідка ОСОБА_17 узгоджуються з показаннями інших свідків, допитаних у судовому засіданні, та з дослідженими судом письмовими доказами.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.
Надаючи оцінку зазначеним обвинуваченим під час допиту причинам нез`явлення на службу, суд виходить з того, що військова служба, особливо під час оголошеного в країні воєнного стану, має свою специфіку та обмеження, не характерні для будь-яких інших видів служби. Водночас, захист Вітчизни є конституційним обов`язком громадянина України. Повідомлені обвинуваченим обставини не свідчать про поважність причин його нез`явлення на військову службу. Стан здоров`я дозволяв йому проходити службу, заробітна плата, харчування, інші умови несення служби були задовільні. Протягом 25 місяців служби ОСОБА_4 перебував у відпустках та короткочасних звільненнях. Моральне виснаження, яке обвинувачений пов`язує з відсутністю часу на відпочинок, не свідчить про будь-яке особливе вороже ставлення саме до ОСОБА_4 з боку керівництва, оскільки він сам зазначив про такі ж умови для інших солдатів. Крім того, обвинувачений зазначив, що звільнення не надавалися у зв`язку з браком людей, що очевидно обґрунтовано в умовах воєнного стану та необхідності забезпечення виконання завдань у зоні відповідальності військової частини НОМЕР_3 . Доводи обвинуваченого про те, що він не писав рапорту на звільнення за 09.04.2024 спростовуються наявним у матеріалах справи рапортом ОСОБА_4 від 09.04.2024, в якому він просив надати позачергове звільнення з 18:00 год 09.04.2024 до 8:30 год 10.04.2024 за сімейними обставинами. Ані на досудовому розслідуванні при відкритті матеріалів стороні захисту, ані під час дослідження зазначеного доказу в судовому засіданні обвинувачений та його захисник не заперечили допустимість такого доказу. Те, що 09.04.2024 ОСОБА_4 сказав т.в.о. командира роти, що їде додому назавжди, його розмова з ОСОБА_14 та небажання скористатися правом на звільнення від кримінальної відповідальності свідчать про чітко сформовану позицію не продовжувати військову службу.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за місцем служби характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності, раніше не судимий, не перебуває на обліку лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога, одружений, має малолітню дитину. Водночас, суд враховує, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до дня затримання, тобто протягом понад вісім місяців та в подальшому не вживав будь-яких дій для свого повернення на військову службу, зокрема до іншого підрозділу чи військової частини, що свідчить про його негативне ставлення до служби та свого військового обов`язку в цілому. Такі дії є ганебним прикладом нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває боєздатність Збройних Сил України в цілому.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено. Каяття, про яке зазначив обвинувачений наприкінці допиту, суд не може вважати щирим, оскільки обвинувачений свої дії не засудив, маючи можливість повернутися на військову службу, цього не зробив, зазначив про небажання проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_3 або будь-якій іншій.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, враховуючи позицію державного обвинувача з приводу покарання, яке необхідно призначити особі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), адже Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 встановлено заборону для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Витрати на залучення експертів у справі відсутні.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, від прокурора не надходило клопотань про зміну запобіжного заходу, тому до набрання вироком законної сили необхідно залишити обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 60560 грн.
Відповідно до повідомлення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 31.12.2024 № 20/6/3-12089/шмш, а також квитанції від 30.12.2024 №0.0.4100887555.1, застава в розмірі 60560 грн за ОСОБА_4 внесена заставодавцем ОСОБА_18 відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 у справі №487/11291/24 на депозитний рахунок № UA688201720355229002000016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.
В судовому засіданні сторона захисту просили повернути заставодавцю внесену за обвинуваченого суму застави.
Прокурор не заперечував проти повернення застави заставодавцеві після припинення дії запобіжного заходу.
Враховуючи, що внесена за обвинуваченого застава на час ухвалення вироку не звернена в дохід держави, дія запобіжного заходу у виді застави втрачає свою дію з дня набрання вироком законної сили, тому зазначене відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення застави заставодавцю.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання для відбуття призначеного покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 26.12.2024 по 30.12.2024 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Речові докази:
- DVD-R диск з відеозаписом допиту свідка ОСОБА_17 - залишити в матеріалах справи.
Застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн, внесену за ОСОБА_4 відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 у справі №487/11291/24 на депозитний рахунок № UA688201720355229002000016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області повернути заставодавцю ОСОБА_18 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1