Справа № 357/14571/25
Провадження № 2/357/1912/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів–
В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У вересні 2025 року Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на такі обставини. 
Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1595.
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
На даний час відносини між сторонами припинилися, Позивачем до Білоцерківського міськрайонного суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу.
Позивач із відповідачем та дітьми фактично проживають разом, що підтверджується Актом про фактичне проживання від 08.09.2025 року, складений ОСББ «Княжий дім». Однак коштів на утримання дітей Відповідач надавати добровільно не бажає. Зазначив, що буде їх платити лише по рішенню суду.
Матеріальне становище дітей не задовільне. Їх утримує Позивач самостійно, однак вона не працює, оскільки старший сни ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється дитиною з інвалідністю і Позивач здійснюю за ним догляд, що підтверджується посвідченням сер. ДДА М соціального захисту населення №284701, виданим 07.01.2025 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради. Сину сторін поставлено клініко-функціональний діагноз: F84.0, a саме: дитячий аутизм з системним недорозвитком мови І-ІІ рівня з когнітивною недостатністю до рівня легкої розумової відсталості, порушення активності та уваги. Даний факт підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда від 10.12.2024 року №118 виданої КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 40. А тому Позивач постійно знаходиться біля сина, займається з ним і здійснює догляд. Кошти які вона отримує отримую – це державна соціальна допомога дітям з інвалідністю яка складає 3250,00 гривень на місяць. Відповідач кошти на утримання дітей надає нерегулярно і в недостатньому розмірі, у нефіксованій сумі. Позивач вимушена просити кожного місяця аліменти на дітей.
Відповідач молода і здорова людина. Він проходить службу в Національній поліції України та перебуває на посаді поліцейського снайперського взводу батальйону №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії». Даний факт підтверджується довідкою № 557 від 13.12.2024 року. А тому відповідач має стабільний і значний дохід.
У відповідача окрім спільних із Відповідачем дітей немає на утриманні інших дітей, немає яких небудь обставин, що мають істотне значення і можуть бути підставою для звільнення від обов`язку сплачувати аліменти.
За таких обставин Позивач просила суд:
стягнути з Відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей;
стягнути з Відповідача аліменти на її особисте утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Рух справи. Позиції сторін.
22.10.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 22).
24.11.2025 року до канцелярії суду від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній частково заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що дійсно сторони перебувають у шлюбі, утім їхні шлюбні відносини фактично припинилися. Від шлюбу сторони дійсно мають двох дітей. Відповідач забезпечував матеріально сім`ю та продовжує забезпечувати матеріально дітей і донині. Відповідач неодноразово пропонував Позивачу укласти договір про участь у вихованні та утриманні дітей, на що остання висловила відмову. Більшість часу діти проводять не з Позивачем, а з батьками Відповідача, та час від часу з ним самим. На утриманні Відповідача знаходяться його батьки, які є інвалідами та пенсіонерами. З огляду не викладене, представник Відповідача заявив про готовність сплачувати на утримання дітей по 4000,00 гривень на кожну дитину щомісячно та 2000,00 гривень на утримання Позивача до досягнення їхнім сином ОСОБА_5 повноліття (а.с. 36-38). 
08.12.2025 року до канцелярії суду Позивачем було подано відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що Відповідач жодним чином з моменту припинення шлюбних відносин не бере участі в утриманні дітей та не виявляє інтересу до їхнього життя та потреб. Зауважила, що Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження власного твердження, що він утримує дітей. Натомість Позивачем на підтвердження факту здійснення нею матеріального утримання дітей надано до суду копії чеків на купівлю продуктових та побутових продуктів. Наголосила, що діти, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, перебувають виключно з нею. Твердження Відповідача про те, що діти у більшості перебувають з батьками Відповідача, та час від часу з ним самим не підтверджено жодним доказом. Разом з цим діти системно відвідують заклади освіти та фізично не можуть перебувати разом із батьками Відповідача оскільки останні проживають в селищі поза межами міста Біла Церква. Повідомила, що Відповідач вчиняв відносно неї економічне насильство, не надавав коштів задля забезпечення специфічних потреб дитини з інвалідністю з метою його реабілітації. У зв`язку з цим Позивач змушена була самостійно працювати і працювала до 2023 року, що підтверджується копією її трудової книжки. Щодо розміру аліментів, які Відповідач готовий їй сплачувати, зазначила, що такий розмір не відповідає потребам дітей, особливо дитини з інвалідністю. У зв`язку із війною, системним збільшенням вартості товарів та послуг, інфляцією, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є недоцільним та суперечить інтересам дітей. Старший син ОСОБА_3 є дитиною з особливими потребами та встановленою інвалідністю у зв`язку із хворобою аутизм, та потребує занять із психологами з метою соціальної реабілітації. Дана обставина підтверджується доданими медичними висновками, характеристиками та довідками реабілітаційних центрів, які він відвідував. Відповідно до довідки спеціаліста корекційного напрямку ОСОБА_6 ОСОБА_3 відвідував її заняття із 03.04.2023 року по 29.08.2025 року. За даний період вартість занять склала 252000,00 гривень, що становить 9000,00 гривень на місяць. Поряд з тим, відповідно до даної довідки. ОСОБА_3 потребує таких занять і надалі. Разом з тим, Назар відвідує і інші заклади психосоціальної реабілітації, вартість занять яких змінна. Вище викладене підтверджується довідками різних центрів реабілітації. Звернула увагу суду на те, що після фактичного припинення шлюбних відносин, після того, як Відповідач вигнав її з квартири, де вони проживали разом із дітьми, їй довелось переїхати до квартири, яка належить її матері за адресою АДРЕСА_1 . Поряд з тим, Відповідач не надав можливості забрати речі побуту, які вони купували разом в шлюбі. У зв`язку із чим Позивачу довелося купувати холодильник, пральну машину, духову шафу, варильну поверхню та ряд будівельних матеріалів на покращення житлових умов з метою гармонійного існування та розвитку їхніх з Відповідачем дітей, на що Позивач витратила значну суму коштів в розмірі 83953,80 гривень, які частково їй були надані в рахунок заробітної плати на перед, а частина була взята в кредит на 14 місяців із місячним платежем в розмірі 2752,00 гривень. Інші супутні витрати на місяць, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами, виглядають наступним чином: витрати на лікування 1808,00 грн. на місяць; витрати на придбання предметів одягу та розвитку 21257,90 копійок, на місяць; витрати на продукти харчування 6515,67 копійок на місяць; Відтак, мінімальні підтверджені щомісячні витрати на дітей становлять близько 41333,67 гривень (а.с.47-50).
10.02.2026 року до канцелярії суду сторони, на вимогу суду, надали документи на підтвердження власного актуального майнового стану (а.с. 91-92, 100-101).
У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви та відповіді на відзив.
У судовому засіданні Відповідач частково заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що він згоден платити аліменти на утримання дітей, проте не згоден платити аліменти на утримання дитини. Представник Відповідача зазначив, що Відповідач пропонує сплачувати Позивачу аліменти по 4000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, та 2000,00 гривень на утримання дружини. Позивач та його представник надали пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. 

2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини, встановлені судом. 
Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1595 (а.с. 4).
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 5, 6).
Діти сторін фактично проживають разом із Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «ЛАВАНДОВИЙ ДІМ» від 28.11.2025 року (а.с. 85).
Згідно з довідкою БЗДО №12 «ДЖЕРЕЛЬЦЕ» від 27.11.2025 року №01-21/9 донька сторін – ОСОБА_7 відвідує середню інклюзивну групу «Росинка». Позивач постійно відвідувала свята, батьківські збори, приймала активну участь в діяльності групи (а.с. 79).
Cину сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено статус дитини з інвалідністю віком до 18 років, захворювання (патологічний стан): дитячий аутизм з якісними порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації. Порушення активності і уваги. Розлади перцептивно-експресивного мовлення (ЗНМ І-ІІ рівнів), сенсорно-акустична недостатність) когнітивною недостатністю, до рівня легкої розумової відсталості, стереотипною поведінкою, F84.0, що підтверджується медичним висновком №140 від 10.12.2024 року, дійсним до 15.10.2036 року, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №118 від 10.12.2024 року та випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9540 від психіатру «БІЛОЦЕРКІВСЬКА БЛ» (а.с. 10-12, 13-14, 70-71).
Відповідно до довідки спеціаліста корекційного напрямку ОСОБА_6 ОСОБА_3 відвідував її заняття із 03.04.2023 року по 29.08.2025 року. За даний період вартість занять склала 252000,00 гривень (а.с. 81).
Згідно з довідкою КЗ КОР «БЦ багатопрофільний НРЦ» від 17.12.2025 року та психолого-педагогічною характеристикою ОСОБА_3 останній навчається у 1-Б класі за модифікованою освітньою програмою для дітей з порушенням інтелектуального розвитку в КЗ КОР «БЦ багатопрофільний НРЦ» з 01.09.2025 року. Вихованням дитини займається мама. Дитини систематично відвідує заклад (а.с. 80, 98).
Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_4 від 02.06.2015 року Позивач з 02.06.2015 року по 31.12.2016 року працювала продавцем у ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПЛЮС». 01.01.2017 року її було прийнято на роботу продавцем продовольчих товарів у ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ», звідки Позивача було звільнено 16.12.2023 року за згодою сторін (а.с. 82-84).
Позивач перебуває на обліку в УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області та отримує державну соціальну допомогу матері, яка виховує дитину з інвалідністю, розмір якої становить 3250,70 гривень на місяць, загальний розмір допомоги за 2025 рік – 39008,40 гривень (а.с. 9, 99).
Відповідач проходить службу в Національній поліції України на посаді поліцейського снайперського взводу батальйону №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії», що підтверджується довідкою №557 від 13.12.2024 року.
Згідно з наданою Відповідачем довідкою Форми ОК-7 його дохід за 2024 рік склав 425209,38 гривень, за період з січня по листопад (включно) 2025 року дохід Відповідача склав 743316,07 гривень (а.с. 103-105).
На підтвердження інших орієнтовних місячних витрат на утримання дітей Позивач надала до суду копії фінансових документів стосовно витрат на лікування у розмірі 1808,00 гривень, витрат на придбання предметів одягу та розвитку 21257,90 копійок та витрат на продукти харчування в розмірі 6515,67 гривень (а.с. 51-61).

Норми права, які застосовує суд.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
За правилами ч.1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Відповідно до ч.2 ст. 88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Висновки суду.
Позивачем доведено, а Відповідачем не спростовано, що двоє дітей сторін проживають саме з Позивачем та перебувають на її утриманні.
У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що він утримує своїх дітей, а ті, у свою чергу у більшості проживають із його батьками, а також із ним самим. Також Відповідач стверджує, що він фактично утримує двох непрацездатних батьків. Утім. Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування указаних обставин. 
Разом з цим судом встановлено, що Відповідач має стабільний дохід, розмір якого дає йому можливість, як брати участь в утриманні своїх дітей, так і надавати матеріальну допомогу Позивачу, котра проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею.
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.
Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дітей, враховуючи майновий стан сторін, стан здоров`я сина сторін – ОСОБА_3 та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхніх спільних дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 11.09.2025 року і до повноліття дітей.
Також необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на її особисте утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.09.2025 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття
Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо судового збору.
Відповідно до ч.1, ч.7 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, у зв`язку з задоволенням позовних вимог Позивача, з Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень за дві вимоги майнового характеру.

3. Резолютивна частина.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 81,141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 11.09.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її особисте утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.09.2025 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_5 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_6 .
Повне судове рішення складено 20.02.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров