Справа № 569/24254/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року 

Рівненський міський судРівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
за участю представника позивача – адвоката Гладюк Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову № 4/1468 від 06.05.2025 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 01 травня 2025 року уповноваженою особою відповідача складено відносно нього протокол № 4/1468 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого він нібито порушив пункт 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 3633-ІХ, а саме не уточнив облікові дані протягом 60 днів під час дії особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Зазначає, що ним було пред`явлено відповідачу військовий квиток, відповідно до якого 07 березня 2022 року він знятий відповідачем з військового обліку з виключенням на підставі статті 16а наказу МОУ від 2008 року № 402, що підтверджується відповідними відмітками у військовому квитку (сторінки 26 та 32).
Розгляд справи було призначено на 06 травня 2025 року об 11.00 за адресою відповідача.
06 травня 2025 року об 11.00 він з`явився для розгляду справи та повторно пред`явив відповідачу військовий квиток, повідомив що виключений з військового обліку та є не військовозобов`язаним. Відповідач в свою чергу його повідомив, що штраф не застосовуватимуть та що справа закрита, жодних документів йому не надав.
Зазначає, що відповідач достеменно знав як 01 травня 2025 року, так і 06 травня 2025 року, що він знятий з військового обліку з виключенням, тобто він не військовозобов`язаний. Відтак, вважав, що справа закрита.
Разом з тим, 05 листопада 2025 року, у нього із заробітної плати було здійснено відрахування в розмірі 2 481,00 грн. в порядку примусового виконання Постанови № 4/1468 від 06.05.2025 року, якою відповідач наклав на нього адміністративний штраф.
Про існування вказаної постанови він дізнався 05 листопада 2025 року після з`ясування причини отримання заробітної плати в меншому розмірі, що підтверджується відміткою на Постанові старшого державного виконавця Відділу ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління МЮУ про звернення стягнення за заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.10.2025 року у ВП № 78200245, яка надійшла його роботодавцю. Сума стягнення за виконавчим провадженням становить 37 700,00 грн.
Окільки, він не отримував оскаржуваної постанови, відповідно пропустив строк на її оскарження з поважних причин та просить про поновлення строку на оскарження в порядку ст. 289 КУпАП.
Вважає, що Постанова № 4/1468 від 06 травня 2025 року винесена відповідачем протиправно та незаконно, оскільки він виключений з військового обліку, є не військовозобов`язаним, відтак обов`язок щодо уточнення даних відповідно до пункт 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 3633-ІХ, на нього не поширюється.
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка була ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.11.2025 року задоволена.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.11.2025 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду.
У встановлений ухвалою суду п`ятнадцятиденний строк, як і станом на дату судового засідання, відзив від відповідача до суду не надходив.
07.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача – адвокатом Гладюк Т.В. подано клопотання про долучення доказів.
Представник позивача - адвокат Гладюк Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, просить суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.
Вважається, що повістку вручено посадовій чи службовій особі, яка є учасником судового процесу, якщо її доставлено за адресою місця служби цієї особи в порядку, встановленому частиною восьмою цієї статті. Вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі (ч. ч. 9, 10 ст. 126 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 КАС України).
Частиною 9 ст. 80 КАС України передбачено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 262 КАС України).
Заслухавши думку представника позивача - адвоката Гладюк Т.В., дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що 01 травня 2025 року уповноваженою особою відповідача складено відносно ОСОБА_1 протокол № 4/1468 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про порушення пункту 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 3633-ІХ, а саме не уточнення облікових даних протягом 60 днів під час дії особливого періоду.
06 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 4/1468 по даній справі за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосувано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
Як слідує з даної постанови: «Громадянин ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , порушив пункт 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 3633-ІХ, а саме не уточнив облікові дані протягом 60 днів. Правопорушення вчинено під час дії особливого періоду. Громадянин ОСОБА_1 не здійснив оновлення своїх військово-облікових даних».
Постанова не була вручена позивачу, що підтверджується відсутністю у ній підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про отримання копії вказаної постанови.
05 листопада 2025 року позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови, коли із його заробітної плати здійснено відрахування роботодавцем в розмірі 2 481,00 грн. в порядку примусового виконання постанови, що підтверджується відміткою на постанові старшого державного виконавця Відділу ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління МЮУ про звернення стягнення за заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.10.2025 року у ВП № 78200245, яка наявна в матеріалах справи.
Крім того, судом встановлено, що 07 березня 2022 року позивач знятий відповідачем з військового обліку з виключенням на підставі статті 16а наказу МОУ від 2008 року № 402, що підтверджується відповідними відмітками у військовому квитку позивача, який наявний в матеріалах справи.
Підстави для виключення позивача з військового обліку не перестали існувати, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: направленням для визначення придатності до військової служби № 3266743 від 24.04.2025 року, карткою обстеження та медичного огляду КНП «Міська лікарня № 2», актом дослідження стану здоров`я ЛКК КП «РОЦПЗН» Рівненської обласної ради № 585 від 25.04.2025 року, висновком лікаря психіатра згідно акту № 585 від 25.04.2025 року, медичною картою амбулаторного хворого № 525454 від 07.03.2022 року.
Згідно Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, і встановлені законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено, в тому числі на теперішній час.
Приписами ч. 1 ст. 34 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII передбачено, що персонально якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. 
Пунктом 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 3633-ІХ встановлено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX:
громадяни чоловічої статі, які мають спеціальні звання (класні чини) та проходять службу в Національній поліції України, Державному бюро розслідувань, Службі судової охорони, Бюро економічної безпеки України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній кримінально-виконавчій службі України, Національному антикорупційному бюро України, органах прокуратури, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання; 
громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, що визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном, стати на військовий облік громадян України; 
громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: 
у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності); 
у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності); 
звільнені зі служби громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які мають спеціальні звання (класні чини), в тому числі у зв`язку з виходом на пенсію, з Міністерства внутрішніх справ України, Національного антикорупційного бюро України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, органів та підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Служби судової охорони, органів прокуратури, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, Бюро економічної безпеки України, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання; 
військовозобов`язані працівники центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, та державного правоохоронного органу, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: 
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; 
призовники - особи, які взяті на військовий облік; 
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; 
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; 
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Судом встановлено, що позивач не належить до жодної з зазначених у ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII категорій, зокрема не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з обліку у зв`язку з непридатністю до військової служби за станом здоров`я (стаття 16а Наказу МОУ від 2008 року № 402).
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені статтею 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII. 
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку (ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII).
Отже, після виключення з військового обліку особа перестає бути військовозобов`язаним, а тому на неї не поширюються норми законодавства про мобілізацію, військовий обов`язок та військову службу. 
Зокрема, така особа не може бути призвана під час мобілізації, не зобов`язана уточнювати дані, проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, їй не можна вручити повістку. Рішення про виключення з військового обліку є остаточним - особа не повинна знову ставати на військовий облік, окрім випадку, коли вона робить це добровільно. 
З матеріалів справи встановлено, що позивач 07 березня 2022 року був виключений з військового обліку, про що відповідач зробив відповідний запис у військовому квитку позивача, позивач добровільних дій для постановки на облік не вчиняв, заяву на взяття його на військовий облік не подавав.
Європейський суд з прав людини зазначає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111). 
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1- зп). У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. 
Таким чином, застосування норм законодавства щодо уточнення даних військового обліку до особи, яка вже була виключена з обліку остаточно, є дією, яка погіршує його існуюче становище, та буде обмеженням його конституційних прав і свобод. 
Отже, позивач, як особа виключена з військового обліку, не зобов`язаний був уточнювати свої дані відповідно пункт 1 частини 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України №3633-ІХ, оскільки втратив статус військовозобов`язаного. Виключення з військового обліку означає, що особа більше не має військових зобов`язань перед державою.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма визначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Положеннями ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що позивач виключений з військового обліку, а тому відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак оскаржувана постанова винесена відповідачем протиправно.
Вищевикладене свідчить, що відповідачем не дотримана процедура підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначена ст. 278 КУпАП, та порушено п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якої провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Суд зауважує, що відповідачем не було надано жодних додатків до оскаржуваної постанови, які підтвердили б викладені в ній обставини щодо порушення з боку позивача.
За таких обставин, постанова про адміністративне правопорушення, яка не супроводжується доказами для підтвердження зазначених в ній обставин, не може слугувати підставою для визнання рішення відповідача правомірним. Це свідчить про те, що відповідач таке рішення прийняв необґрунтовано.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
В КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи. На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є неправомірне притягнення відповідачем позивача до адміністративної відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, тому належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення судових витрат по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.
Враховуючи вищевикладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення судових витрат понесених ним по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн. при подачі до суду позовної заяви та 605,60 грн. при подачі заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 210-1, 245, 247, 251, 268, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 19, 72-77, 121-123, 139, 143, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задоволити.
Постанову N 4/1468 про накладення штрафу відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 06 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Каховським РВ УМВС України в Херсонській області 22.10.1996 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір сплачений при подачі позовної заяви до суду в розмірі 605,60 грн. та заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Каховським РВ УМВС України в Херсонській області 22.10.1996 року, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.