Провадження № 2/484/97/26 
Справа № 398/4105/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26.03.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області 
в складі головуючого судді - Шикері І.А.
за участю секретаря судового засідання - Туркалової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, орган опіки та піклування Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, з Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за підсудністю, надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою суду від 04.02.2026 до участі у справі у якості третьої особи було залученоорган опіки та піклування Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області.
Ухвалою суду від 16.03.2026, постановленою на місці, в задоволенні клопотання позивачки про витребування з відділу поліції м. Знам`янка Кіровоградської області інформації щодо перебування ОСОБА_2 в розшуку, було відмовлено. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що з 04.03.2016 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04.09.2018. В період шлюбу у них народилась дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 21.09.2021, вона уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на - ОСОБА_5 . Відповідач є батьком дитини, проте матеріальної допомоги на її утримання не надає та не виконує своїх батьківських обов`язків, зокрема не спілкується з донькою, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів, не цікавиться життям дитини, усі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються нею самостійно. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся, в зв`язку з чим, позивачка просила винести рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відносно його доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, надала до суду письмові пояснення у яких зазначила, що після розлучення та призначення аліментів із відповідачем не спілкувалась і не зустрічалась, його місцезнаходження їй не відоме, на підтвердження наведеного надала довідку з виконавчої служби та довідку від 12.02.2026 № 17-2114718. Також, задля отримання повної інформації щодо місцезнаходження відповідача, вона звернулась за допомогою до адвоката, який скерував запит до поліції, щодо перебування відповідача у розшуку.
Відповідач в засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України, проте відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Олександрійської міської ради, в судове засідання не з`явився, проте від начальника служби до суду надійшов лист з клопотанням не залучати службу у справах дітей Олександрійської міської ради до участі у даній справі, як сторону, оскільки служба не має територіальної приналежності до с. Петрове, а позивач та відповідач не зареєстровані та не проживають в Олександрійській територіальній громаді.
Представник третьої особи - Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, проте від представника третьої особи ОСОБА_6 до суду надійшли письмові пояснення у яких представник просила виключити орган опіки та піклування Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області з числа третіх осіб, оскільки ані сторони, ані дитина на території вказаної територіальної громади не зареєстровані та фактично не проживають.
Дослідивши матеріали справи, заяви позивачки, представників третіх осіб, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка з 04.03.2016 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04.09.2018 (а.с.12,13).
21.09.2021 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на - ОСОБА_5 (а.с.10).
Від шлюбу з відповідачем вони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
На підставі виконавчого листа, виданого 23.05.2019 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області, з відповідача на утримання доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти, проте з 29.05.2018 по 09.02.2026, позивачка не отримує аліментів, що підтверджується довідкою Знам`янського відділу ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області (а.с.17,114).
Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 45 Вінницької міської ради» від 22.02.2024 № 05-23-22, батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 протягом відвідування дитиною закладу не брав участі у вихованні дитини (а.с.15).
Згідно довідки КЗ «Вінницький ліцей № 26» від 20.02.2024 № 02-35/58, батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 протягом періоду навчання не брав участі у вихованні дитини, не спілкувався з вчителями, не відвідував батьківських зборів, відкриті уроки, шкільні свята, не цікавився успіхами дитини. Вихованням дитини займається мати та її чоловік ОСОБА_4 , який регулярно відвідує шкільні збори, бере участь у загальношкільних та позакласних заходах (а.с.16).
Відповідно до довідки департаменту соціальної політики Вінницької міської ради № 241594 від 10.12.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини багатодітної сім`ї (а.с.18).
Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади, з 16.10.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).
Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади, з 26.05.2003 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області від 13.02.2026 № 79101-22,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровані та не проживають в с. Петрове Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.120).
Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до положень статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини 1 статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21, від15 серпня 2024 року у справі № 349/207/23, від 05 вересня 2024 року у справі № 707/3116/23.
Відповідно до частини першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Верховний Суд звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи, особистості учасників цих правовідносин, оцінки сімейної ситуації й інтересів дитини (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.
У постанові від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 Верховний суд вказав на те, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме, умисне чи злісне нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні доньки й умисне ухилення від їх виконання.
Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.
Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №199/5032/16-ц).
З огляду на викладені норми права, які регулюють дані правовідносини, суд вважає, що посилання позивачки про те, що відповідач не здійснює свої батьківські обов`язки, зокрема фінансово не утримує дитину, не піклується про неї, не спілкується й не займається вихованням дитини, не є підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Суд встановив, що на виконання ухвали суду від 04.02.2026, треті особи не надали суду висновків про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, оскільки місце його проживання не відоме, а за даними служби у справах дітей Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області ані сторони, ані дитина на території вказаної територіальної громади не зареєстровані та фактично не проживають (а.с.118-120).
З наявних матеріалів справи, суд не має можливості встановити, в яких життєвих умовах перебуває сам відповідач, причини такого нехтування виконанням своїх батьківських обов`язків.
З урахуванням обставин цієї справи, суд дійшов висновку про те, що при розгляді справи не було встановлено фактичних даних, які б давали підстави вважати, що поведінку відповідача неможливо змінити, не поданий і висновок органу опіки та піклування, в якому містилися б такі дані, не зазначена позиція органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав у зв`язку з неможливістю з`ясувати причини відсутності батьківського піклування (винної поведінки).
Матеріали справи не містять доказів, які вказують на наявність виняткового випадку для позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом вирішення сімейних питань, а також достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Отже, враховуючи наведене вище суд дійшов переконання про те, що оскільки позивачкою не доведено викладених у позовній заяві доводів, та судом не встановлено із матеріалів справи підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини, а відтак відсутні підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, тому у позові необхідно відмовити.
Разом з цим, суд звертає увагу відповідача на недопустимість ігнорування своїх батьківських обов`язків та вчинення будь-яких дій, незалежно від їх характеру, які не відповідатимуть інтересам дитини і можуть завдати шкоди як фізичному так і психологічному здоров`ю.
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, в атмосфері любові, поваги, моральної та матеріальної забезпеченості.
Тому суд вважає необхідним судовим рішенням попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду із аналогічним позовом про позбавлення батьківських прав, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини та при наданні належних, допустимих та достатніх доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то понесені позивачко судові витрати, слід покласти на позивачку.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, орган опіки та піклування Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Відмовити ОСОБА_1 у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Попередити  ОСОБА_2  про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення проголошено 26.03.2026 о 10.45 год.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, ЄДРПОУ 30564550, місцезнаходження: просп. Соборний 59 к.116/122, м. Олександрія, Кіровоградська область.
Орган опіки та піклування Великосеверинівської сільської територіальної громади Кіровоградської області, вул. Миру, 5, с, Велика Северинка Кропивницького району Кіровоградської області.

СУДДЯ: І.А.ШИКЕРЯ