Справа № 204/7234/25
Провадження № 2/204/419/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки 77-б тел. (056) 371 27 02, inbox@kg.dp.court.gov.ua 
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої судді Чудопалової С.В.
за участю секретаря судового засідання Янчук П.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (місце знаходження: 08135, Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8-А), в інтересах якого діє представник Гурський Герман Юрійович (адреса для листування: 08135, Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8-А) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитними договором №2801212203-514574 від 10.11.2021 в розмірі 18 133,20 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 та понесені витрати на правовому допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 10.11.2021між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №2801212203-514574, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5950,00грн., строком позики - на 28 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,20 % в день (дисконтна), зі сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 2,2 % на день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 2047, який був надісланий на його номер телефону + НОМЕР_3 у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання умов договору позики №2801212203-514574 від 10.11.2021 передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5950,00грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Натомість відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього за ним утворилася заборгованість у розмірі 18 133,20 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу -5950,00грн. та заборгованості по відсоткам -12 183,20 грн., яку позивач прохає суд стягнути з відповідача разом із судовим збором у сумі 2 422,40 грн. та витратами на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпро від 18.07.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.48).
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпро від 12.12.2025 витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" докази письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім?я ОСОБА_1 або на ім?я іншої особи (із зазначенням Б та РНОКПП такої особи); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 09.11.2021 року по 07.03.2022.
На виконання ухвали суду від 12.12.2025 супервайзер з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь від 30.01.2025, з якої вбачається, що в Банку на ім`я були випущені банківські платіжні картки, та зазначено, що виписку по рахунку, була відкрита на ім`я ОСОБА_2 , яка не є відповідачем по справі.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпро від 12.02.2026 витребувано повторно витребувати у АТ КБ "ПРИВАТБАНК, письмові докази, які становлять банківську таємницю.
На виконання ухвали від 12.02.2026вказані документи надійшли до суду 25.03.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання яким просив розглядати справу у його відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, а також шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.       
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюютьсяЦивільним кодексом України.
Згідно зіст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно дост. 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що 10.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» укладено договір позики №2801212203-514574, відповідно до умов якого відповідачу надано у позику у розмір 5950,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору (а.с.12-16).
Відповідно до вимог п. 2.1 вказаного договору, кредит надається строком на 28 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (а.с.12).
Нарахування відсотків здійснюється відповідно до вимог п. п. 1.3.2.
Згідно з вимогами п. 2.4 вказаного договору кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту рахунок, вказаний позичальником у заявці. 
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (2047) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом направлення його на телефон відповідача + НОМЕР_3 .
З довідки про підтвердження платежу ПАТ «МТБ Банк» № 06/642-06/49 від 25.06.2025 вбачається, що за вищевказаним кредитним договором, банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, зокрема на картку отримувача № НОМЕР_1, відправник ТОВ «Кошельок», у сумі 5950,00 грн.
З відповіді АТ КБ«Приватбанк» від 25.03.2024 вбачається, що на ім`я відповідача банком було емітовано картку № НОМЕР_1 та відкрито під неї відповідний банківський рахунок.
З виписки по банківській картці відповідача у АТ КБ«Приватбанк» вбачається, що 09.11.2021їй було здійснено зарахування коштів від «KOSHELOK» у сумі 5950,00 грн.
Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 18 133,20 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу -5950,00грн. та заборгованості по відсоткам -12 183,20 грн.
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, та ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Так, судом встановлено, що 10.11.2021 відповідач уклав договір позики з ТОВ «Кошельок», відповідно до умов якого йому було надано у позику 5950,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору.
Як вбачається з п. 9.1 вказаного договору позики, сторони між собою узгодили, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній систему Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Таким чином, сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом;
Отже, як встановлено судом, сторони узгодили те, що підписання договору позики буде в електронному вигляді, в даному випадку він був підписаний відповідачем одноразового ідентифікатора (2047) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом направлення його на телефон відповідача.
Так, умовами договору позики №2801212203-514574 від 10.11.2021 та паспорту споживчого кредиту до нього, визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 5959,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що, підписавши вказаний договір та паспорт споживчого кредитку до нього, відповідач погодилася зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пеню, відсотками за користування кредитними коштами.
Так, позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором про надання коштів у позиву, в тому числі на умовах фінансового кредиту №2801212203-514574 від 10.11.2021 та наявності у останнього заборгованості за ним, в тому числі і за простроченими відсотками, надано суду виписку по картковому рахунку відповідача та довідку підтвердження платежу про перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 5950,00 грн.
Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому є належним доказом у справі.
З указаної виписки по картковому рахунку відповідача у АТ «Універсал Банк» вбачається, що 10.11.2021відповідачу було здійснено зарахування коштів від «KOSHELOK» у сумі 5950,00 грн., які вона використала на власний розсуд.
Отже, вказаною випискою підтверджено, що відповідач користувалася вказаними кредитними коштами позивача, але не повернула, тому за нею утворилася заборгованість у розмірі 18 133,20 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу -5950,00грн. та заборгованості по відсоткам -12 183,20 грн.
Оскільки, що відповідачем отримано грошові кошти від позивача, однак не виконано взятого на себе обов`язку щодо їх повернення на умовах визначених договором, суд доходить висновку, що право позивача на отримання власних коштів порушено, а тому підлягає захисту, а відтак останній має право вимагати стягнення заборгованості із ОСОБА_1 реалізував це право, звернувшись до суду, натомість, відповідач жодних заперечень на предмет позову до суду не надала, заявлені позивачем вимоги не спростувала.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №2801212203-514574 від 10.11.2021, у сумі 18 133,20 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу -5950,00грн. та заборгованості по відсоткам -12 183,20 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «Кошельок» у даній справі на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року (а. с. 38) надавало адвокатське бюро «Герман Гурський та Партнери», в особі адвоката Гурського Германа Юрійовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506 від 29 травня 2019 року).
Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом надано додаток до договору про надання правничої допомоги від 12 лютого 2025 року про наданий ним перелік послуг (а. с. 39), на загальну суму 10 000 гр.
Слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3000 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 258, 553, 554, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,-
Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ : 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», ЄДРПОУ 40842831, заборгованість за договором№2801212203-514574 від 10.11.2021 в розмірі 18 133 (вісімнадцять тисяч сто тридцять три) гривні 20 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», ЄДРПОУ 40842831, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень тавитрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», ЄДРПОУ 40842831, (місце знаходження: 08135, Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8-А);
Представник позивача - Гурський Герман Юрійович (адреса для листування: 08135, Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8-А);
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя:        С.В.Чудопалова