Справа № 127/36085/25
Провадження 2/127/8318/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
12 березня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., за участю секретаря судового засідання Соушко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про чоловіка як батька дитини, 
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про чоловіка як батька дитини. 
Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2021 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року було розірвано; зазначене рішення набрало законної сили 11 травня 2024 року.
Позивач зазначає, що фактичні сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені ще з жовтня 2023 року, після чого сторони разом не проживали та спільного господарства не вели.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку - ОСОБА_3 . Під час державної реєстрації народження дитини відповідача було записано її батьком, оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між сторонами.
Разом з тим позивач зазначає, що відповідач не є біологічним батьком дитини, оскільки між сторонами тривалий час, зокрема протягом останніх років спільного життя, відсутні інтимні стосунки, а фактичні відносини припинені ще у жовтні 2023 року.
З огляду на зазначене позивач вважає, що відомості про відповідача як батька дитини внесені до актового запису про народження лише в силу вимог закону, а тому підлягають виключенню. У зв`язку з цим позивач просить суд виключити з актового запису про народження дитини відомості про відповідача як батька.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не заявляв.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав.
Відповідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд ухвалив без винесення окремого процесуального документа провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024-014880944 від 10 грудня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04 листопада 2025 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відомості про народження дитини внесено до актового запису № 300.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року у справі №127/39025/23 розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17 жовтня 2021 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 204.
Крім того, відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року у справі № 564/1515/25 встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб - Костопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Служби у справах дітей Костопільської міської ради - про визначення прізвища та імені новонародженій дитині.
Зазначеним рішенням суду позов задоволено та визначено новонародженій дитині жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 год. 57 хв. у місті Рівному, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 192 від 02 лютого 2025 року, виданим Комунальним підприємством «Обласний перинатальний центр», прізвище « ОСОБА_4 » та ім`я « ОСОБА_5 ».
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. 
Водночас, вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство (ч. 2 ст. 138 СК України).
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.
Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Встановлена національним сімейним законодавством України конструкція частини 2 статті 138 СК України, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка, як про батька дитини, задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.
ЄСПЛ зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши доводи позивача та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Суд установив, що донька позивача ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у межах десяти місяців після припинення шлюбу між позивачем та відповідачем, який було розірвано рішенням суду, що набрало законної сили 11 травня 2024 року. За таких обставин внесення відомостей про відповідача як батька дитини до актового запису про народження відповідає правовому регулюванню визначення походження дитини від подружжя, передбаченому статтями 122, 133 СК України.
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що відповідач не є біологічним батьком дитини, оскільки фактичні сімейні відносини між сторонами припинені з жовтня 2023 року, сторони спільно не проживали та між ними були відсутні інтимні стосунки. На підставі зазначених обставин позивач пояснила відсутність кровного споріднення між відповідачем та дитиною.
Разом з тим наведені позивачем обставини є лише її поясненнями та не підтверджені належними і допустимими доказами. Самі по собі твердження позивача про припинення подружніх відносин, окреме проживання сторін та відсутність між ними інтимних стосунків не можуть беззаперечно свідчити про відсутність кровного споріднення між відповідачем та дитиною, оскільки такі обставини самі по собі не виключають можливості біологічного походження дитини від особи, записаної її батьком.
Суд також враховує, що законодавством встановлена презумпція походження дитини від подружжя, яка спрямована на забезпечення правової визначеності у сімейних правовідносинах та стабільності правового статусу дитини. Спростування такої презумпції можливе лише за наявності належних та переконливих доказів, які об`єктивно підтверджують відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, та дитиною.
Водночас, відповідно до положень статті 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте матеріали справи не містять доказів, які б об`єктивно підтверджували відсутність біологічного походження дитини від відповідача, зокрема висновку молекулярно-генетичної експертизи або інших доказів, які б спростовували наявність кровного споріднення між відповідачем та дитиною.
Суд також враховує, що позивач під час розгляду справи не заявляла клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка є одним із найбільш достовірних способів встановлення або спростування біологічного походження дитини. Відсутність відповідних клопотань свідчить про те, що позивач фактично не надала суду жодних об`єктивних засобів перевірки заявлених нею доводів.
Отже, доводи позову фактично ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, що не відповідає вимогам процесуального закону, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд також критично оцінює посилання позивача на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року у справі № 127/39025/23 про розірвання шлюбу між сторонами як на доказ того, що сторони не проживають разом з жовтня 2023 року та що відповідач не може бути батьком дитини.
Як встановлено зі змісту зазначеного рішення, предметом розгляду у тій справі було виключно питання розірвання шлюбу між сторонами. Обставини щодо припинення спільного проживання сторін були викладені судом як доводи позовної заяви, тобто як пояснення позивача, а не як встановлений судом факт. Питання фактичного припинення спільного проживання сторін або часу такого припинення предметом доказування у тій справі не було та судом не досліджувалося.
Отже, наведене рішення не може розглядатися як доказ того, що сторони фактично не проживали разом з жовтня 2023 року, а тим більше не може свідчити про відсутність кровного споріднення між відповідачем та дитиною.
Також позивач посилається на рішення суду у справі №127/39025/25, яким було визначено прізвище та ім`я новонародженій дитині, зазначаючи, що звернення до суду у тій справі було пов`язане з тим, що відповідач не є біологічним батьком дитини.
Разом з цим зі змісту зазначеного рішення встановлено, що предметом розгляду у тій справі було вирішення спору щодо визначення прізвища та імені дитини, оскільки батьки мають різні прізвища та позивач бажала надати дитині власне прізвище. Питання встановлення або оспорювання батьківства у межах цієї справи судом не розглядалося та не вирішувалося, а тому будь-які пояснення сторін щодо біологічного походження дитини не були предметом судового дослідження та не набули значення встановлених судом обставин.
Тому зазначене рішення також не може розглядатися як доказ відсутності кровного споріднення між відповідачем та дитиною.
Крім цього, звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджує, що відповідач не має жодного відношення до дитини, однак при цьому не зазначає походження дитини та не вказує, хто є її біологічним батьком.
Водночас, можливість задоволення вимоги матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини законодавець пов`язує з поданням іншою особою заяви про своє батьківство щодо цієї дитини.
Матеріали справи не містять доказів того, що будь-яка інша особа подала або має намір подати заяву про своє батьківство щодо дитини ОСОБА_3 . За таких обставин у разі задоволення позову дитина фактично залишилася б без юридично визначеного батька, що суперечило б правовій конструкції, закріпленій у частині другій статті 138 СК України.
Також при вирішенні цього спору суд враховує положення статті 3 Конвенції про права дитини щодо необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини.
З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність належних доказів відсутності кровного споріднення між відповідачем та дитиною, недоведеність обставин, на які посилається позивач, а також відсутність передбачених законом умов для виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.12, 13, 76-83, 200, 206,258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про чоловіка як батька дитини - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 20 березня 2026 року.

Учасники справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя          В. В. Горбатюк