ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2035/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №163750035980 від 17 листопада 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до первинної заяви від 10.11.2025 р., зарахувавши до загального стажу період роботи з 01.10.1985 по 30.04.1992 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також відповідач-2, ГУ ПФУ в м. Києві), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що по досягненню 63-річного віку ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка була прийнята 10.11.2025 та зареєстрована під №4971.
Однак, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, про що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві прийняло рішення №163750035980 від 17.11.2025.
Спірним рішенням, крім іншого, не враховано до стажу періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 служби з 01.10.1985 по 30.04.1992, оскільки відсутній номер наказу на звільнення.
Проте, ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області у відповіді на заяву позивача надала інформацію про те, що ОСОБА_1 дійсно з 01.10.1985 по 29.08.1987 був курсантом Уфімської спеціальної середньої школи підготовки начальницького складу МВС СРСР, а з 01.10.1987 по 30.04.1992 проходив службу у Вятському УЛІТУ МВС РФ.
Також, копією послужного списку з архівної особової справи ОСОБА_1 підтверджується період його служби з 01.10.1985 по 30.04.1992.
Представник позивача пояснював, що через збройну агресію російської федерації проти України у позивача немає можливості безпосередньо звернутися туди, де він проходив службу, для отримання копії наказу про звільнення.
Позивач не погодився з рішенням відповідача-2 від 17.11.2025 №163750035980, вважав його протиправним, та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.
Відповідач-2 проти позову заперечував, у наданому 09.03.2026 відзиві зазначав, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, дипломи) загальний страховий стаж складає 21 рік 2 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії.
Не враховано до стажу періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 :
- служби з 01.10.1985 по 30.04.1992 (відсутній номер наказу на звільнення);
- роботи з 25.11.1994 по 13.01.1995 (відсутні номер та дата наказу на зарахування);
- отримання допомоги по безробіттю з 21.09.2001 по 30.10.2001 (виправлення дати наказу на припинення виплати);
- згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 період роботи з 09.12.2003 по 31.12.2003 (відсутні дані згідно системі персоніфікованого обліку, які є обов`язковими з 01.07.2000).
Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, гр. ОСОБА_1 правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
12.03.2026 до суду надійшов відзив відповідача-1, в якому ГУ ПФУ в Полтавській області проти позову заперечувало, наполягаючи на правомірності рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 17.11.2025 №163750035980.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом
10.11.2025 гр. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області із заявою № 4971 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі-Закон).
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУ ПФУ в м. Києві. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві від 17.11.2025 №163750035980 відмовлено гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, дипломи) загальний страховий стаж складає 21 рік 2 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії.
Не враховано до стажу періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 :
- служби з 01.10.1985 по 30.04.1992 (відсутній номер наказу на звільнення);
- роботи з 25.11.1994 по 13.01.1995 (відсутні номер та дата наказу на зарахування);
- отримання допомоги по безробіттю з 21.09.2001 по 30.10.2001 (виправлення дати наказу на припинення виплати);
- згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 період роботи з 09.12.2003 по 31.12.2003 (відсутні дані згідно системі персоніфікованого обліку, які є обов`язковими з 01.07.2000).
Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії з підстав незарахування до страхового стажу періоду служби з 01.10.1985 по 30.04.1992 , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до частини другої статті 26 Закон №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На момент служби позивача у період з 01.10.1985 по 30.04.1992, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252).
Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», яку постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визнано такою, що втратила чинність, було передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з пунктами 5, 6 вищезазначеної Постанови заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника завіряються підписом уповноваженої особи та печаткою.
У трудову книжку вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Згідно з пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка була чинною на час заповнення записів про службу позивача у трудовій книжці, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.
У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки щодо правозастосування
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву страховий стаж ОСОБА_1 в частині періоду служби позивача згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 01.10.1985 по 30.04.1992 (відсутній номер наказу на звільнення) (в частині незарахування інших періодів рішення відповідача-2 не оскаржується). 
Суд наголошує, що необхідною підставою для зарахування стажу є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ГУПФУ в м. Києві не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах/навчання/служби, а не формальна правильність записів у трудовій книжці.
Тож, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019.
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що при оформленні трудової книжки позивача у записі №7 дійсно не вказано номер наказу про звільнення, зазначено лише дату /а.с. 15, зворотній бік/. 
Однак, згідно з пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка була чинною на час заповнення записів про службу позивача у трудовій книжці, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Крім того, відповідачем-1 додано до відзиву копії документів, що надавалися позивачем разом зі заявою про призначення пенсії, й серед них - копію послужного списку позивача, в якому зазначені номери та дати відповідних наказів:
- зарахування на службу курсантом у Вятське УЛІТУ та звільнення з неї, а саме період з 01.10.1986 по 29.08.1987 /а.с. 16/;
- робота начальником загону у ІТК-49, відділ ІТК №1, Вятське УЛІТУ МВС СРСР з 01.10.1987 по 30.04.1992 /а.с. 16, зворотній бік/.
Отже, зазначений документ містить відомості, відсутні у трудовій книжці позивача, зокрема щодо реквізитів розпорядчих актів, на підставі яких здійснювалося проходження служби та робота. Таким чином, послужний список є належним та достатнім доказом підтвердження періодів служби та роботи позивача, а відтак і його стажу, оскільки безпосередньо підтверджує факт перебування на службі та роботі у відповідні періоди на підставі конкретних наказів уповноважених органів.
Отже, незазначення в трудовій книжці номеру наказу про звільнення не може бути розцінене відповідачем як відсутність запису в трудовій книжці в цілому та не дає права пенсійному фонду не враховувати до страхового стажу період з 01.10.1985 по 30.04.1992. Як наслідок вказане не дає права позбавляти позивача його законного права на соціальний захист, гарантований державою.
Відповідно до положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 та Інструкції “Про порядок ведення трудових книжок працівників”, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство - роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про певний період в трудовій книжці.
Позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи/навчання/служби.
Враховуючи наведене, суд вважає, що в даній справі не існує підстав для відмови позивачу у визначенні загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
За приписами частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Саме відповідачу 2 Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.
Cуд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів з 01.10.1985 по 30.04.1992 відповідачем-2 суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем-2 при обрахуванні стажу роботи та не вжито всіх заходів для його перевірки.
Отже, рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 17.11.2025 №163750035980 в частині відмови у призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992 є протиправним (незарахування решти періодів, зазначених у рішенні, позивачем не оскаржується).
Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992 до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач-2 безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Відповідач-1 заяву позивача про призначення пенсії не розглядав, рішення по суті заяви не приймав, тому позовна вимога, звернена до ГУ ПФУ в Полтавській області задоволенню не підлягає. Відновити порушене право позивача має той суб`єкт владних повноважень, який його порушив.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Як уже зазначалось, відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Страховий стаж позивача, який врахований пенсійним органом, складає 21 рік 2 місяці 24 дні. З урахуванням протиправно неврахованого періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992 загальний страховий стаж позивача становить більше ніж 27 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення 63 років.
Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж та, що зазначалась вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано загальний страховий стаж позивача (який є більшим за 22 необхідні роки), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі заявою до пенсійного органу вперше звернувся 10.11.2025, тобто звернення за пенсією надійшло пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку (63 років), тому пенсія за віком призначається з дня звернення, тобто з 10.11.2025.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги докази наявні у матеріалах справи, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.11.2025 зі зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, стосовній рішення та дій відповідача 2, ГУ ПФУ в м.Києві. У задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Полтавській області суд відмовляє за безпідставністю їх.

Розподіл судових витрат
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1064,96 грн.
З огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, суд визнає за доцільне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м.Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16,м. Київ 53,04053, ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17.11.2025 №163750035980 в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992 рр.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.11.2025 зі зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.10.1985 по 30.04.1992.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков