ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року	справа № 380/24507/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 19 138,53 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач зареєстрований як суб`єкт господарювання, перебуває на податковому обліку та, згідно з особисто поданою ним заявою, обрав спрощену систему оподаткування (є платником єдиного податку). Відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі – ПК України), платнику єдиного податку автоматично нараховувалися щомісячні авансові внески у фіксованому розмірі.
Позивач наголошує, що оскільки такі податкові зобов`язання формуються на підставі заяви самого платника, вони в силу закону вважаються самостійно визначеними та узгодженими. Внаслідок систематичного невиконання відповідачем свого обов`язку щодо їх своєчасної та повної сплати, за ним утворилася заборгованість перед бюджетом.
Згідно з обліковими даними контролюючого органу (інтегрованими картками платника) та довідкою про заборгованість, станом на 17.11.2025 загальна сума податкового боргу відповідача становить 19 138,53 грн. Вказана сума складається з двох частин: 19 090,00 грн – заборгованість зі сплати основного платежу по єдиному податку з фізичних осіб (дата виникнення боргу фіксується з 20.01.2024); 48,53 грн – пеня, автоматично нарахована відповідно до вимог статті 129 ПК України за порушення строків розрахунків з бюджетом.
Контролюючий орган вказує, що на податкову адресу відповідача сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» від 21.03.2024 № 0010265-1306-1301. Проте, вжиті заходи не призвели до добровільного погашення заборгованості, що і зумовило необхідність звернення до суду із позовом про примусове стягнення коштів у порядку статей 87 та 95 ПК України.
Ухвалою від 18 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
З метою забезпечення процесуальних прав відповідача на судовий захист, судом вжито заходів для його належного повідомлення. 
Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з Довідки про доставку електронного листа, сформованої підсистемою «Електронний суд» ЄСІТС, документ «Ухвала про відкриття провадження» від 18.12.2025 по справі № 380/24507/25 доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 19.12.2025 о 14:13 год.
Відповідно до приписів пункту 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до Електронного кабінету особи. Таким чином, в силу прямої вказівки процесуального закону, відповідач вважається належним чином та своєчасно повідомленим про розгляд даної адміністративної справи.
Незважаючи на належне повідомлення про наявність судового провадження, відповідач проявив процесуальну пасивність. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Жодних письмових пояснень по суті спору, документально обґрунтованих заперечень щодо правомірності нарахування чи розміру суми податкового боргу, а також належних доказів його добровільної сплати (повністю або частково) відповідач суду не надав.
Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як суб`єкт господарювання – фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області (Буська ДПІ).
На підставі особисто поданої відповідачем Заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 06.07.2022 року (реєстраційний номер 131522114491), ФОП ОСОБА_1 з 01.08.2022 року набув статусу платника єдиного податку та обрав 2-гу групу платників зі ставкою 20% до розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до норм податкового законодавства, платники єдиного податку зобов`язані щомісяця сплачувати авансові внески у фіксованому розмірі. Такі зобов`язання формуються на підставі заяви самого платника, в силу закону вважаються самостійно визначеними (узгодженими) та підлягають безумовній сплаті у встановлені строки.
Як встановлено з витягів з інтегрованих карток платника податків (ІКПП), які є документами первинного обліку, відповідач систематично не виконував свій обов`язок зі сплати щомісячних авансових внесків з єдиного податку. 
Внаслідок цього за ним утворилася заборгованість за основним платежем, яка становить 19090,00 грн (дата виникнення боргу фіксується з 20.01.2024 року).
У зв`язку з тривалим простроченням сплати узгоджених податкових зобов`язань, контролюючим органом в автоматичному режимі, на підставі приписів статті 129 Податкового кодексу України, нараховано пеню у сумі 48,53 грн.
Таким чином, згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість станом на 10.11.2025 року № 12335/5/13-01-13-06-12, загальна сума непогашеного податкового боргу ФОП ОСОБА_1 по єдиному податку з фізичних осіб становить 19 138,53 грн.
З метою забезпечення виконання обов`язку платника податків та ініціювання процедури примусового стягнення заборгованості, контролюючим органом сформовано та направлено на у податкову адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 21.03.2024 року № 0010265-1306-1301 на суму боргу, що існувала на момент її винесення (4 180,00 грн).
Як підтверджується даними сервісу відстеження АТ «Укрпошта» (трек-номер відправлення 0601169008187), вказане поштове відправлення надіслано 11.07.2025 року, проте адресатом отримано не було та повернулося до відправника.
Відповідно до приписів пункту 42.5 статті 42 та пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням або відмову прийняти документ, такий документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із вказівкою про причини невручення. Отже, вказана податкова вимога є такою, що вручена належним чином.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.
Станом на дату звернення податкового органу до суду та на час розгляду адміністративної справи по суті, жодних доказів добровільного погашення вказаного податкового боргу у загальному розмірі 19 138,53 грн (повністю або частково) відповідач суду не надав, а обставини, викладені у позовній заяві, жодним чином не спростував.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується нормами Конституції України, Податкового кодексу України (далі – ПК України) та Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), зважаючи на таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок є безумовним, має найвищу юридичну силу та підлягає неухильному виконанню всіма суб`єктами правовідносин.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Щодо природи виникнення заборгованості, суд враховує приписи статті 295 ПК України, якою визначено порядок нарахування та строки сплати єдиного податку. 
Відповідно до пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Оскільки щомісячні авансові внески з єдиного податку нараховуються контролюючим органом автоматично у фіксованому розмірі на підставі особисто поданої платником заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, такі суми в силу пункту 54.1 статті 54 ПК України вважаються самостійно визначеними та узгодженими грошовими зобов`язаннями.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Систематичне ігнорування відповідачем обов`язку зі сплати авансових внесків призвело до трансформації несплачених узгоджених зобов`язань у податковий борг. 
У зв`язку з простроченням сплати, на підставі статті 129 ПК України, контролюючим органом цілком правомірно було автоматично нараховано відповідачу пеню.
Щодо процедури примусового стягнення податкового боргу з фізичної особи, суд зазначає наступне.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Суд встановив, що позивачем вимоги вказаної норми виконано у повному обсязі шляхом формування та надіслання податкової вимоги форми «Ф», яка в силу закону вважається врученою належним чином.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
При цьому, механізм стягнення боргу саме з фізичних осіб визначений пунктом 87.11 статті 87 ПК України. Згідно з цією спеціальною нормою, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. 
Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Отже, звернення податкового органу до суду з цим позовом є належним та єдино можливим законним способом захисту фінансових інтересів держави.
Оцінюючи подані докази та вирішуючи питання щодо тягаря доказування, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Позивач виконав свій процесуальний обов`язок та надав суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази. Зокрема: копію заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, довідку про заборгованість, податкову вимогу з доказами її направлення, а також витяги з інтегрованих карток платника податків (ІКПП), які є документами первинного обліку податкових зобов`язань. Ця сукупність доказів беззаперечно підтверджує факт наявності у відповідача непогашеного податкового боргу у загальному розмірі 19 138,53 грн.
Натомість відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи через Електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС, проявив процесуальну пасивність. Він не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи податкового органу, не навів аргументів щодо неправильності розрахунку боргу та не надав платіжних документів, які б підтверджували факт його добровільної сплати.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця податкового боргу до відповідного бюджету.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Крім того, згідно з пунктом 27 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та його територіальні органи звільняються від сплати судового збору в частині стягнення сум податкового боргу.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону, а доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати у цій справі розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 19138 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять вісім) гривень 53 копійки.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 09 березня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.