Справа № 349/1848/25 
Провадження № 2/349/318/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
23 березня 2026 року м. Рогатин
Рогатинський районний суд Івано-Франківської області 
в складі головуючого судді Гаврилюк О.О. 
з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/1848/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У грудні 2025 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», інтереси якого представляє Столітній М.М., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 44 259,60 грн.
В обгрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 був укладений в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит №5203652, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8800,00 грн., строк кредитування 360 днів зі сплатою відсотків за стандартною процентною ставкою - 0,95%, денною процентною ставкою - 0,9778%. Дата надання кредиту 26 грудня 2024 року або 27 грудня 2024 року.
31 липня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №31/07/2025 відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №5203652 від 26 грудня 20254 року, який був  укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 .
Взяті на себе зобов`язання позичальник не виконав.
Розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості становить 44259,60 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8800,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 18224,80 грн; заборгованість за відсотками за 143 календарних дні, нарахованих позивачем в межах строку кредитування - 11954,80 грн., 4400,00 грн. штрафні санкції, комісія за надання кредиту 880,00 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 44259,60 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не подав.
Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін. Також витребувано в АТ «Універсал Банк» докази, щодо перерахування відповідачу кредитних коштів та належності йому платіжної карти на яку здійснювалося перерахування цих коштів.
У судове засідання представник позивача Столітній М.М. не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку.
Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223,280 ЦПК України. 
У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 26 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №5203652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідач ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 32713.
Відповідно до п. 9.9. Договору відповідач підтвердив, що йому зрозуміла інформація, зазначена в паспорті споживчого кредиту та він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА».
Сума кредиту становить 8800,00 грн. ( п. 1.2. Договору).
Строк кредитування (строк, на який надається кредит) 360 днів ( п.1.3. Договору).
Стандартна процентна ставка - 0,95% в день та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного у п.1.3 цього Договору.Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 0,9778%.
Комісія за наданян кредиту становить 880,00 грн. (п.1.4 Договору).
Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти НОМЕР_1 (п.2.1. Договору).
26 грудня 2024 року кредитні кошти в сумі 8800,00 грн. були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_2 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), що підтверджується повідомленням АТ «Універсал Банк» від 12 січня 2026 року №БТ/Е-895.
31 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №31/07/2025 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників від 31 липня 2025 року до договору факторингу №31/07/2025 від 31 липня 2025 року, від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму боргу 32304,80 грн, з яких: 8800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 18224,80 грн - заборгованість за відсотками, 880,00 грн. заборгованість за комісією, 4400,00 грн. сума заборгованості за штрафами (пенею).
Ці суми також підтверджуються розрахунком заборгованості, який долучений до справи.
Позивач здійснив нарахування відсотків за 143 календарних дні за період з 01 серпня 2025 року по 21 грудня 2025 року за стандартною процентною ставкою - 0,95 %, розмір яких становить 11954,80 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, п. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору та додаткового договору до нього, а також наявності з сторони відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту в сумі 8800,00 грн .
Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно наданих позивачем розрахунків, денна процентна ставка становила 0,95%, що не суперечить вимогам договору і закону.
З відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення відсотки у заявленій сумі 30179,60 грн.
Щодо нарахованої комісії за наданя кредиту в сумі 880,00 грн.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 880,00 грн. комісії за надання кредиту відповідно до п.1.4 Договору.
Щодо стягнення штрафних санкцій.
Відповідно до п.18 Прикінцевих і перехідних положень у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Штрафні санкції в сумі 4400,00 грн. нараховані у період дії воєнного стану, що є не правомірним. Тому у цій частині узадоволенн і позовних вимог необхідно відмовити.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК « ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5203652 від 26 грудня 2024 року на суму 39859,60 з яких: 8800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 30179,60 – заборгованість за відсотками, 880,00 грн. - заборгованості за комісією, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 4400,00 необхідно відмовити.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК « ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» понесло судові витрати, що складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
Позовні вимоги позивача задоволено на 90,06 % ( 39859,60 грн х 100% :44259,60грн).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2181,61 грн. судового збору (2 422,40 грн х 90,06: 100 %) .
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надано договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, заявка №14288 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року від 24 листопада 2025 року, акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року згідно яких загальна вартість наданої позивачу правничої допомоги адвоката становить 10 000,00 грн.
Враховуючи складність цієї справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною справою, обсяг  виконаних адвокатом робіт, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, які суд оцінює у суму 3 000,00 грн, долучених доказів щодо цих витрат, а також те, що позовні вимоги позивача задоволено частково,  тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2701,80грн. судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які розраховано в такий спосіб 3 000,00 грн х 90,06 % :100 %.
Керуючись  ст. 263-265, 282-285 ЦПК України,
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5203652 від 26 грудня 2024 року, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 8800,00 грн., за відсотками в розмірі  30179,60 грн., за комісією 880,00 грн, всього на загальну суму - 39859,60 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 4400,00 грн. - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати в розмірі 2181,61 грн. судового збору та 2701,80  грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, всього - 4883,41 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, приміщеня 2 м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 23 березня 2026 року.
Суддя О.О.Гаврилюк