ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/742/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1802/25 Категорія: 302090000 	Піньковський Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Новіков О. М.	
секретар 	Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП-«2000» - адвоката Ільницької Інни Володимирівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 (повний текст рішення складено 24.11.2025, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП-2000» про визнання відсутнім права оренди, 

в с т а н о в и в :

у березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати відсутнім право оренди СТОВ «СТЕП-2000» відносно земельної ділянки площею 2,9560 га, кадастровий номер 7124389800:03:000:1639, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та знаходиться на території Ятранівської сільської ради Уманського р-ну Черкаської обл., цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 2,9560 га, кадастровий номер 7124389800:03:000:1639 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 636918, виданого Уманською райдержадміністрацією.
01.11.2011 між ОСОБА_2 та СТОВ «СТЕП-2000» був укладений договір оренди № 33.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, 11.12.2020 отримав свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку.
Після успадкування земельної ділянки позивач звернувся до відповідача для з`ясування питань щодо припинення договору оренди земельної ділянки, оскільки зі слів покійного ОСОБА_2 , йому було відомо, що договір оренди закінчується у 2021 році, так як був укладений на 10 років. 
СТОВ «СТЕП-2000» повідомило ОСОБА_1 , що покійний ОСОБА_2 28.11.2016 уклав з ними додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 33 від 01.11.2011, згідно якої, договір було доповнено пунктом 4.1 та викладено його в наступній редакції: починаючи з моменту закінчення строку дії договору передбаченого п. 4 договору – строк дії договору продовжити на 12 років.
Ознайомившись з даною додатковою угодою від 28.11.2016 позивач виявив, що дана угода містить виправлення року її укладення, а саме виправлено на 2016 рік. При цьому, ніякої відмітки про виправлення не вказано, і дане виправлення не засвідчено. Крім того, підпис у графі «орендодавець» поставлений не ОСОБА_2 , а іншою особою, оскільки порівнявши підписи ОСОБА_2 з іншими підписами, які йому належать неозброєним оком видно про те, що підпис, поставлений не ОСОБА_2 .
В зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власною земельною ділянкою шляхом її повернення.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2024 у справі № 705/1275/21 йому було відмовлено у задоволенні позову до СТОВ «СТЕП-2000» з тих підстав, що позов поданий передчасно, оскільки на момент звернення до суду, договір оренди № 33 від 01.11.2011, був чинним.
В ході розгляду справі № 705/1275/21 в суді було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу за висновком якої від 26.04.2023 Вінницького відділення КНДІСЕ підпис в додатковій угоді від 28.11.2016 до договору оренди № 33 від 01.11.2011 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, що свідчить про те, що додаткову угоду від 28.11.2016 ОСОБА_2 не укладав та не підписував, в зв`язку з чим позивач вважає, що право оренди у СТОВ «СТЕП-2000» відсутнє.
11.02.2025 позивач звернувся до СТОВ «СТЕП-2000» із заявою про повернення земельної ділянки, однак отримав відмову, оскільки на думку відповідача додаткова угода є чинною і підстав для розірвання немає. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 позов задоволено.
Визнано відсутнім право оренди СТОВ «СТЕП-2000» відносно земельної ділянки площею 2,9560 га, кадастровий номер 7124389800:03:000:1639, цільове призначення – ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ятранівської сільської ради Уманського р-ну, Черкаської обл., яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнуто з СТОВ «СТЕП-2000» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що під час розгляду справи позивачем повністю доведено ту обставину, що у відповідача відсутнє право оренди на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, оскільки договір оренди припинений за закінченням строку, обумовленого договором, а додаткова угода, якою фактично такий строк продовжено не укладалася, оскільки була не була підписана попереднім власником ОСОБА_2 , а підпис від його імені поставлений іншою особою, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. 
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що заявлений позивачем розмір в сумі 25 000 грн. є завищеним з урахуванням складності справи та значення її для сторін та дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог на суму 15 000 грн., що на думку суду буде відповідати принципам розумності та співмірності таких витрат у даній справі.

В апеляційній скарзі представник СТОВ «СТЕП-2000» - адвокат Ільницька І. В. просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 як необґрунтоване, ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок судово-почеркознавчої експертизи, покладений судом в основу рішення є недопустимим доказом, оскільки такі експертизи можуть проводитися виключно державними спеціалізованими установами. Відповідна експертиза була проведена Вінницьким відділенням КНДІСЕ, яке не є самостійною державною спеціалізованою установою, а є лише відокремленим підрозділом КНДІСЕ. 
Крім того, суд помилково розглянув справу у спрощеному провадженні без виклику сторін в судове засідання, незважаючи на те, що справа є складною, пов`язаною з оцінкою спеціальних знань та має істотне значення для прав і обов`язків сторін.
Також суд не звернув уваги на недобросовісну поведінку позивача, який набувши право на земельну ділянку не заперечував чинність договору оренди земельної ділянки від 01.11.2011, а потім пред`явив позов про визнання права оренди відсутнім, що суперечить його попередній поведінці, що полягала у визнанні та дотриманні умов договору оренди.
Стягнутий розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. на думку скаржника не відповідає критерію реальності понесення таких адвокатських витрат у даній справі та критерію розумності їх розміру.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 – адвоката Мельника О. Ф. вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Також просить стягнути з СТОВ «Степ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, надану при розгляді справи в апеляційному суді в розмірі 10 000 грн. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що  ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 2,9560 га, кадастровий номер 7124389800:03:000:1639, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ятранівської сільської ради Уманського р-ну, Черкаської обл. згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 636918, виданого Уманською райдержадміністрацією
01.11.2011 ОСОБА_2 уклав договір оренди вказаної земельної ділянки № НОМЕР_1 із СТОВ «СТЕП-2000», стоком на десять років (а.с. 10).
28.11.2016 між ОСОБА_2 та СТОВ «СТЕП-2000» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 33 (а.с. 11), якою збільшено розмір орендної плати та продовжено строк дії договору оренди на 12 років з моменту закінчення строку дії договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
11.12.2020 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 2,9560 га, кадастровий номер 7124389800:03:000:1639 та зареєстрував право власності на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 15), а саме земельної ділянки кадастровий номер 7124389800:03:000:1639, площею 2,956 га, розташованої на території Ятранівської сільської ради Уманського р-ну, Черкаської області з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, сформованого за № 418516364 наявна реєстрація договору оренди вказаної земельної ділянки, серія та номер 33, виданий 01.11.2011, укладений між СТОВ «СТЕП-2000» та ОСОБА_2 ; реєстрація додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, виданий 28.11.2016, укладена між СТОВ «СТЕП-2000» та ОСОБА_2 та наявний запис про те, що орендодавцем на даний час є ОСОБА_1 . 
Відповідач надав до суду видаткові касові ордери від 14.12.2023 (а.с. 42) та від 29.10.2024 (а.с. 54) про отримання позивачем орендної плати за 2023 та 2024 рік в розмірі 12 880 грн. за кожен рік. 
11.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до СТОВ «СТЕП-2000» з заявою про повернення належної йому на праві власності земельної ділянки (а.с. 16).
Згідно відповіді СТОВ «СТЕП-2000» від 12.12.2025 № 25 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні поданої ним заяви, оскільки додаткова угода, якою строк дії договору оренди продовжено на 12 років є чинною, тому строк дії договору оренди триває. 
Крім цього, судом було встановлено, що в Уманському міськрайонному суді Черкаської області перебувала в провадженні цивільна справа № 705/1275/21 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «СТЕП-2000» про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом її повернення, в якій судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, як таких, що подані передчасно, оскільки на момент звернення до суду з позовом договір оренди № 33 від 01.11.2011 був чинний.
В ході розгляду цивільної справи № 705/1275/21 судом було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку Вінницького відділення КНДІСЕ від 26.04.2023 (а.с. 18-20) встановлено, що підпис у графі «Орендодавець» у додатковій угоді від 28.11.2016 до договору оренди землі № 33 від 01.11.2011 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
Такими є встановлені фактичні обставини справи, які мають наступне правове регулювання.
Звертаючись до суду з позовом, позивач в обґрунтування позовних зазначив, що додаткову угоду від 28.11.2016 до договору оренди земельної ділянки № 33 від 01.11.2011 попередній власник ОСОБА_2 не підписував, а відповідно не укладав і його волевиявлення з приводу збільшення строку оренди земельної ділянки не було, тому договір оренди від 01.11.2011 припинив свою дію (закінчився), а відтак право оренди у відповідача відсутнє. 
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ст. 205 ЦК України).
Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі».
Статтею 1 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення додаткової угоди) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди;; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі»).
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.
Колегія суддів враховує, що якщо експертиза, проведена в іншій справі, стосується обставин, що мають значення для поточної справи, вона може бути долучена до матеріалів справи та оцінена як один із доказів в сукупності з іншими щодо підтвердження чи заперечення фактів та обставин справи. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що додаткова угода від 28.11.2016 до договору оренди земельної ділянки № 33 від 01.11.2021, якою збільшено строк договору оренди, власником земельної ділянки ОСОБА_2 не підписувалася, тому така угода є неукладеною і строк дії договору оренди закінчився в 2021 році, оскільки укладався на десять років, а відтак, на даний час відсутні правові підстави для користування відповідачем належною позивачу земельною ділянкою. При цьому, суд правомірно врахував висновок експерта № 127/23-21 від 26.04.2023, проведений за результатами судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 705/1275/21, оскільки такий висновок стосується обстави, що мають значення для справи № 705/1802/25, яка є предметом апеляційного перегляду колегії суддів. При цьому, судом враховано, що сторони під час розгляду вказаної справи не заявляли клопотання про проведення додаткової чи повторної судово-почеркознавчої експертизи.
Встановивши факт порушення відповідачем прав ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту порушеного права шляхом задоволення позовних вимог саме у обраний позивачем спосіб – визнання відсутнім права оренди.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що висновок експерта є неналежним доказом у справі, оскільки він проведений відокремленим підрозділом КНДІСЕ який не є самостійною державною спеціалізованою установою, а судово-почеркознавчі експертизи мають право проводити лише виключно державні спеціалізовані установи, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.
Судові почеркознавчі експертизи доручають державним спеціалізованим установам (науково-дослідні інститути Мін`юсту, експертні служби МВС, СБУ) або атестованим приватним судовим експертам. Проведення здійснюється на підставі ухвали суду або постанови слідчого/прокурора за наявності документів та зразків.
Київський науково-дослідний інститут судових експертиз є державною спеціалізованою установою судових експертиз Міністерства юстиції України. 
Відділення, в тому числі і Вінницьке, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) проводять широкий спектр експертиз, включаючи почеркознавчі (дослідження підписів та почерку), економічні, технічні, будівельні тощо. Вони функціонують як державні спеціалізовані установи, є акредитованими, що гарантує відповідність досліджень вимогам законодавства України, тому посилання скаржника про відсутність повноважень у Вінницького відділення КНДІСЕ на проведення відповідної експертизи є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про суперечливу поведінку позивача про те, що з моменту набуття права власності в порядку спадкування за заповітом він не заперечував договір оренди землі від 01.11.2011, а в подальшому звернувся з позовом про визнання права оренди відсутнім.
Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними, оскільки з матеріалів справи та встановлених обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 не оспорює чинності самого договору оренди від 01.11.2011, який був укладений відповідачем з попереднім власником земельної ділянки та мав строк дії 10 років та закінчився в 2021 році. 
Позивач не погоджується з продовження строку оренди, який збільшено додатковою угодою від 28.11.2016 до договору оренди земельної ділянки № 33 від 01.11.2021, якою збільшено договір оренди на 12 років після моменту закінчення договору. Оскільки за наслідками розгляду справи встановлено, що така додаткова угода не підписувалася попереднім власником (спадкодавцем), тому вона є неукладеною, а відтак у відповідача відсутнє право оренди після закінчення договору. 
При цьому, матеріали справи містять докази, що позивач ще з 2021 році почав звертатися до відповідача з позовом про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом її повернення (цивільна справа № 705/1275/21), що свідчить про стійке небажання останнього продовжувати договір оренди. В задоволенні позову у вказаній справі було відмовлено лише з підстав його передчасного заявлення, оскільки на момент звернення до суду з позовом в 2021 році договір оренди був ще чинним. Щодо наявних в матеріалах справи видаткових касових ордерів (а.с. 42, 54) про отримання позивачем орендної плати за 2023 та 2024 роки, колегія суддів зазначає, що з них не вбачається щодо якої земельної ділянки та відповідно до якого договору оренди такі кошти було отримано ОСОБА_1 , тому такі докази не можуть бути взяті до уваги, про що судом першої інстанції вірно зазначено в мотивувальній частині рішення. 
Щодо доводів про порушення судом норм процесуального законодавства та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. 
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати в спрощеному позовному провадженні.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справи незначної складності для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1)що виникають із сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
2)щодо спадкування;
3)щодо приватизації державного житлового фонду;
4)щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5)в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
6)інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
У справі предметом позову є вимоги про визнання відсутнім права оренди. Вимоги пов`язані з земельною ділянкою з кадастровим номером 7124389800:03:000:1639, площею 2,956 га, розташованої на території Ятранівської сільської ради Уманського р-ну, Черкаської області з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
З матеріалів справи, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 12) вбачається, що вартість земельної ділянки визначена 42 270 грн. Будь-яких інших доказів щодо вартості земельної ділянки матеріали справи не містять.
Отже, вартість земельної ділянки не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім того, даний спір не відноситься до спорів, визначених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції діючи в межах наданих йому процесуальним законом повноважень, врахувавши характер спірних правовідносин та предмет доказування, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження не знайшли свого підтвердження, оскільки вказана справа є справою незначної складності, враховуючи предмет позову та фактичні обставини справи. Крім того, судом першої інстанції було забезпечено право відповідача на доступ до правосуддя, відповідач у встановленому законом порядку надав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення, яким була надана відповідна оцінка судом при ухваленні рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо вирішення спору по суті суттєвими не являються, їм надана належна оцінка судом апеляційної інстанції і вони не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання права оренди відсутнім.
Разом з тим, колегія суддів надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу вважає їх частково обґрунтованими та приходить до наступних висновків. 
В позовній заяві позивачем заявлено орієнтовний розмір судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи і такий розмір визначений позивачем в сумі 27 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що правнича допомога у справі в суді першої інстанції надавалася позивачу ОСОБА_1 адвокатом Мельником О. Ф. згідно договору про надання правничої допомоги від 28.01.2025 (а.с. 21).
Згідно опису витрат на правничу допомогу (а.с. 22) вбачається, що витрати складають з: вивчення документів, надання консультацій (3 год.) – 6 000 грн., складення заяви до СТОВ «СТЕП-2000» (2 год.) – 3 000 грн., складення позовної заяви (4 год.) – 6 000 грн., ведення цивільної справи в суді – 10 000 грн. 
Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера № б/н (а.с. 23) вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Мельник О. Ф. 25 000 грн. відповідно до договору від 28.01.2025.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що заявлений орієнтовний розрахунок витрат, зазначений в позовній заяві є завищеним, тому стягнув їх в розмірі 15 000 грн., що на думку суду відповідає принципам розумності та співмірності.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.
Враховуючи, що розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справи, ту обставину, що у справі проведено фактично одне судове засідання, розмір стягнутих судом витрат в сумі 15 000 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг, тому рішення суду в цій частині підлягає до зміни, шляхом зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з 15 000 грн. до 10 000 грн., що відповідатиме критеріям співмірності, розумності та справедливості наданих послуг у даній справі. 
Стосовно клопотання представника позивача, заявленого у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
До відзиву на апеляційну скаргу додано ордер від 20.02.2026 № 1068170 на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 адвокатом Мельником О. Ф. в Черкаському апеляційному суді, договір про надання правничої допомоги від 20.02.2026, розрахунок-опис виконаних робіт за правничу допомогу у цивільній справі № 705/1802/25 в суді апеляційної інстанції, з якого вбачається, що адвокатом надана наступна правнича допомога: вивчення відзиву з додатками (1 год.) – 2 000 грн., складення відзиву на апеляційну скаргу (4 год.) – 5 000 грн., ведення цивільної справи в Черкаському апеляційному суді – 3 000 грн.
Перевіривши подані разом із клопотанням документи, апеляційний суд вважає, що витрати на підготовку справи до розгляду справи в суді апеляційної інстанції є неспівмірними із складністю справи і затраченим часом на надання таких послуг, оскільки вказана категорія справ не потребує тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів. Також колегія суддів враховує, що адвокат здійснював послуги з надання ідентичної правничої допомоги позивачу у цій справі в суді першої інстанції, у зв`язку з чим заявлені ним судові витрати мають бути зменшені. 
Тому, враховуючи, що на стадії апеляційного перегляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, та надання правової допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції не потребувала тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів, а тому заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є необґрунтовано завищеним.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції 5 000 грн., що відповідатиме співмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та критеріям розумності і справедливості.
Оскільки рішення підлягає зміні лише в частині визначення витрат на правничу допомогу, а в іншій частині підлягає залишенню без змін, на підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідача по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 в частині стягнення із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП-2000» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу – змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 15 000 грн. до 10 000 грн.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП»-2000» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.03.2026.

Суддя-доповідач   

Судді